537 



med så mycken huldhet vårdade lärosäte däraf lifvas och 

 hänföras att blifva allt mer och mer sin höga beskyddares 

 nådebevisningar värdigt, värdigt E. Esc:s oskattbara ynnest 

 och finska medborgares odelade aktning och förtroende." 



„Måtte en nådig Försyn — slutade konsistorium sin 

 hälsning — länge skydda och uppehålla E. Exc:s för aka- 

 demin så dyrbara dagar och än i många framtida år unna 

 henne den hugnaden att se E. Exc:s sällsynta förtjänster 

 belönte med allt nya mått af ära och välgång, med mo- 

 narkens fortfarande nåd, med kärlek och välsignelse af 

 ett tacksamt fädernesland!"') 



I sitt svar uttalade Armfelt sin anslutning till kon- 

 sistorii ljusa framtidsförhoppningar. „Visserligen — ytt- 

 rade han — uppgår nu ett nytt tidehvarf, ljusare än det 

 framfarne, för konster och vetenskaper! Vi kunna med 

 skäl hoppas de lyckligaste följder af den skakning vår 

 världsdel under framfarne trenne decennier, så väl uti 

 sitt politiska som moraliska system, erfarit; och ofelbart 

 skola de äfven värka på vårt fosterland. Det beror af 

 Eder, mine herrar, att med det lugna nit, som karakteri- 

 serar vetenskapsidkaren, och den odelade värksamhet, 

 som skiljer den sanna patrioten ifrån egoisten, begagna 

 dessa värkningar till befrämjande af sann moralisk bild- 

 ning och upplysning uti fosterlandet. "2) 



Det må så visst medgifvas, att dessa skrifvelser i hög 

 grad voro påvärkade af den böjelse för öfverdrifna artig- 

 heter och underdånigt smicker, som utmärkte tidens oifi- 

 ciella språk. Men frånsedt öfverdrifterna, ha vi icke rätt 



^) K R. 24 dec. 1813; Tetigströms konc. saml., Lill-Ojamo ark. 

 -) Till konsist. 2 jan. 1814, g, st. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



