542 



frielsevärket syntes färdigt och freden tycktes förestå, 

 enade sig kansler och konsistorium om att genom en sär- 

 skild hyllning från akademins sida tillkännagifva sin oänd- 

 liga, Qndersåtliga fägnad öfver den goda sakens framgång. 

 Någon tid efter det den akademiska staten, i början 

 af maj, på öfligt sätt bivistat den tacksägelsegudstjänst, 

 som påbjudits af regeringskonseljen med anledning af de 

 allierade truppernas intåg i Paris, ^) hemställde prokansler 

 till konsistorii bepröfvande, „huruvida icke, då den gla- 

 daste anledning vore att förmoda, det vår allernådigste 

 kejsare och dess höga allierade oförtöfvadt skulle sluta 

 en ärofull fred med Frankrike, akademin borde vara 

 beredd att på vanligt sätt medelst hållande af offenteliga 

 tal fira sagde ej mindre för ryska kejsaredömet än hela 

 Europa högst efterlängtade fred". Förslaget godkändes, 

 och i enlighet med Armfelts till prokansler yttrade önskan 

 uppdrogs åt prof. Wallenius att vid högtidligheten hålla 

 det svenska fägnetalet, medan adj. F. W. Pipping utsågs att 

 orera på latin och stud. Ehrström på ryska. 2) IMen dess- 

 utom ansågs det önskligt att genom särskilda deputerade 

 få frambära sina lyckönskningar till den beundrade fur- 

 sten, då han efter afslutadt segertåg återvände till sitt 

 rike. I skrifvelse af den 23 maj till Armfelt meddelade 



som mottogo herskaren på torget, utan att dock blifva för honom före- 

 ställda. J. P. Winters dagbok. — Tengström klagade öfver att Arm- 

 felts „tid ocli själ" under detta kejsarbesök voro så upptagna, att 

 han, T., icke fick tillräckligt tillfälle att för honom uttala sig om de 

 närvarande kritiska förhållandena. Tengström till Walleen ^Va 1812. 



') Eeg. kons. t. konsist. 6 maj 1814. — Föreg. år hade tacksä- 

 gelsegudstjänster påbjtidits med anledning af segrarna vid Lützen 

 och Leipzig. 



-) K. P. 23 maj 1814: v. Haartman t, Tengström 2 maj 1814. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



