547 



och i främsta rummet gåtVo befordringsfragorna — enligt 

 gammal, dålig sedvana — anledning till dissensus och 

 intriger. Men oron var icke större än att den välme- 

 nande grefve Carl Adam Wachtmeister kunde yttra, att 

 den hedrande sysslan att vara akademins styresman kän- 

 des „mycket lätt, då man är biträdd och vägledd af så 

 nitiska och kunniga lärare, att jag endast har att före- 

 draga och befodra till framgång de förslager, som de ut- 

 arbetat och funnit tjänande till akademins förbättrande, 

 vetenskapernas utvidgande och nytta för det allmänna". ^) 

 Under krigstiden 1808- — 1809 torde till en början en 

 icke så ringa meningsolikhet inträdt bland consistoriales 

 mellan den ovillkorliga underkastelsens förespråkare och 

 de något oppositionellt anlagde, som icke h. o. h. kunde 

 befria sig från „det politiska nitet". Därpå tyda Calonii 

 kända program samt de knapphändiga uppgifterna om 

 domkapitlets val af deputei-ad och om consistorii acade- 

 mici svar på det kejserliga reskriptet till prokansler. Men 

 efter hand som krigslyckan tycktes utan återvändo fästas 

 vid de ryska vapnen och all tanke på en återgång till det 

 gamla föreföll förmäten, utjämnades meningsolikheterna, 

 och de närmast följande åren förflöto utan vidare störin- 

 gar under prokanslers öfverlägsna ledning och under 

 otålig förbidan på resultaten af konsistorii hemställningai' 

 till den nye herskaren. Men sedan önskningsmålen vunnit 

 nådigt afseende, begynte åsikterna att gå åtskils i flera 

 frågor och inom det till antalet så godt som fördubblade 



') Wachtmeister t. J. Tengström 2 mars 1804. Om befordrings- 

 trasslen vid denna tid bl. a. E. Lagus, Mikael Chorsei valda 

 dikter med en lefnadsteckning, Sv. litt, sällsk. skr. tom. 48 .s. 

 CLII följ. 



Nat. o. Folk. H. 69. 



