548 



consistorium academicum ett retligt förhållande att inträda. 

 I någon mån kan detta ha berott på den redan nämnda 

 opposition, som utbildade sig mot prokanslers allt domine- 

 rande inflytande. Men i kanske ännu högre grad påvärkades 

 tvistigheterna af en annan gruppering, som främst grun- 

 dade sig på dissensus i en del akademiska tolknings- 

 frågor och som (med skäl) kunde karakteriseras såsom en 

 motsättning mellan den gamla och den nya uppsättningen 

 af ledamöter. På det förra hållet förmärktes en väl förklar- 

 lig benägenhet att fasthålla vid äldre tiders praxis och de 

 lämplighetssynpunktei', som tidigare blifvit följda, medan 

 hos nykomlingarne — hvilka vunno understöd af ett par 

 bland de äldre — framträdde en böjelse för andra till- 

 lämpningar, hvilka nog tyckas haft bättre stöd i för- 

 fattningarna, men också vittnade om ett teoretiskt-pedan- 

 tiskt vidhållande af deras ordalydelse. Såsom ofta vid 

 frågor af sådan art kom det till rätt lifliga debatter, under 

 hvilka personliga insinuationer icke voro ovanliga och då 

 man fick höra hvarjehanda mer eller mindre subjektiva 

 utläggningar — för att icke säga mera — af resp. ledamöters 

 „oförgripliga tankar". Det var väl med tanke på sådana 

 konfliktei' prokansler — hvilken själf varit med om de- 

 batterna med en tydlig, om också icke alltid deciderad 

 lutning åt de yngres mening — några år efteråt yttrade 

 till frih. R. H. Rehbinder: „Våra patres äro lärda och 

 skarpsinniga män, men de flesta sakna människokännedom 

 och lefnadsvishet, och däraf härröra misstagen i deras 

 åsikt af saken. De styras alla, åtminstone de fleste, af en 

 god esprit och nitälskan för akademins väl, men förvillas 

 ofta af teoretiska spekulationer ifr. det praktiska lifvets 

 rätta bana. Men detta är så vanligt i lärda samfund, att 

 man föga kan vänta dem annorlunda bildade, helst då 



Bidra o- t. käniied. af Fini. 



