553 



Ät ven kansler hade uttalat sitt billiga missnöje öfver att 

 omogna ynglingar vunnit inträde i rättegångsvärken, till 

 skada för det allmänna. 



På. grund af alla dessa omständigheter trodde Lagus 

 sig kunna hysa den förhoppning, att herr statsrådet 

 och riddaren, ,, rättvisans förste tolk i vårt land", hos 

 hvilken han vördade „ålderdomen, de ovanliga själs- 

 förmögenheterna och den beundransvärda lärdomen", 

 skulle bedöma hans „oryggeliga beslut" att af hålla sig 

 från examen på ett sätt, som öfverensstämde icke mindre 

 med hans än med statsrådets „eget personliga och äm- 

 betsmannavärde" . 



Men herr statsrådet och riddaren Mathias Galonius, 

 den „juridiske patriarken", såsom Rehbinder kallade 

 honom, kände sig högeligen uppbragt öfver den nye mo- 

 ralium professorns tilltagsenhet. I 35 år hade han inne- 

 haft säte i konsistorium och hela denna tid — frånräk- 

 nadt de år han satt i konungens högsta domstol — en- 

 sam skött den juridiska fakulteten, tillämpande examens- 

 förordningarna enligt sin uppfattning och behandlande, 

 efter livad åtm. Lagus påstod, sina medexaminatorer på 

 ett tämligen öfverlägset sätt. Och nu dristade sig helt 

 plötsligt en ung professor, i hvilken han icke såg annat 

 än en adjungerad ledamot af juridiska fakulteten, ett 

 biträde vid förhöret, att sätta sig upp emot hans kallelse 

 och en kutym, som blifvit följd i årtionden. I stället för 

 att låta sig öfvertygas af sin yngre kollegas höfliga, men 

 l)estämda förklaring, utsatte han ny dag för examen och 

 vände sig (^"'12) till konsistorium med en amper skrifvelse, 

 hvari han hemställde om Lagus' anmanande att oväger- 

 ligen inställa sig till det offentliga förhöret. Såsom Calo- 

 nius utlade saken, kunde nämligen Lagu« icke på grund 



Nat. o. Folk, H. 69. 



