556 



lingssätt och ansåg, att han genom sin vägran att hör- 

 samma kallelsen sökte att upphäfva en såväl på författ- 

 ningarna som på en flerårig praxis grundad och ,.förmån- 

 ligen utöfvad" grundsats. Hvilken betydelse moralkun- 

 skapen än ägde, var det dock egentligen icke det „scienti- 

 fika och subtila af vetenskapen", som utbildat dugliga ju- 

 rister och administratörer, och i alla händelser hade mo- 

 ralium professor endast att såsom adjungerad medlem 

 kollegialt med den i hans ämne nogsamt kunnige jurispro- 

 fessorn förrätta juris examen. Därjämte framhöll v. Haart- 

 man, hurusom den af Lagus väckta tvisten var „lika obe- 

 hagelig till sin anledning som vådelig till sina följder*'. 

 Den borde enligt hans mening „vara oväntad på en tid, 

 då akademin i allmänhet och jämväl bemalte moralium 

 professor enskildt af vår hulda monarks godhet njutit lika 

 så afundsvärda som oväntade välgärningar, och på en 

 tid, då den fridälskande Alexander, omgifven af bekym- 

 mer ej blott för vart, utan äfven för hela Europas be- 

 stånd, borde vänta sig enighet och samdräkt, särdeles 

 inom det värk, som bör föregå landets inbyggare med 

 exempel af laglydnad och ett sammanstämmande bemö- 

 dande att uppfylla sina åligganden". Professoren ön- 

 skade med desto större skäl, att tvisten blefve bilagd 

 genom prokanslers kraftiga åtgärd, som det lugn, hvilket 

 under de senaste årtiondena herskat vid akademin, „banat 

 oss vägen ej mindre till den milda Alexanders kärlek än 

 till anseende hos en upplyst allmänhet". 



Prokansler, mot hvilken v. Haartmans yttrande till 

 en del var riktadt, förenade sig helt kort om den fri- 

 kännande uppfattningen, hvadan konsistorii utslag blef, 

 att Lagus för närvarande icke kunde åläggas att mot sin 

 vägran i den beramade examen deltaga, hvarjämte honom 



Bidrair t. känned. af Fini. 



