557 



lämnades tillfälle att till konsistorium afgifva sin förkla- 

 ring. 1) 



Denna förklaring afgafs de första dagarna af vår- 

 terminen 1813. Den var affattad i patetiska ordalag och 

 afsag i liufvudsak att bevisa, hurusom Lagus handlat 

 i enlighet med sin plikt och författningens mening samt 

 att hans afsikt endast varit att värka för den akademiska 

 undervisningens höjande. ,,Ofvermåttan älskare af den 

 frid, det lugn, hvars njutning min känsla af plikt möj- 

 ligtvis tillät mig att emottaga", skulle han känt sig träffad 

 af Calonii förebråelse att ha stört „den förtroliga sämja 

 och enighet", som rådt mellan juris- och moralium pro- 

 fessorerne, om han icke varit öfvertygad om att ha gjort 

 allt, som stod ,.i en redelig ämbetsmans makt till upprät- 

 tande af just en sådan kollegialisk sämja, hvilken i se- 

 nare tider ej s^aies liafva existerat och likväl är så nöd- 

 vändig för att något godt skall kunna uträttas". Efter 

 att ha nämnt om sina tidigare missl^'^ckade försök att 

 vinna gehör hos Calonius för sina omdömen om de exa- 

 minerade, uttalade han följande pessimistiska, i all dess 

 patos mot Calonius rätt insinuanta påstående: „Emellertid 

 hade jag ej kunnat undgå att märka, huru lättsinnigheten 

 och lättjan samt dessas foster okunnigheten ibland den 

 vid detta universitet studerande ungdomen reste sin för- 

 färliga hjässa, hui'u de allt mer och mei' glesnade, som 

 hade mod och lust för grundeligare studier: huru ytterst 

 svårt och bittert valet blef af de uslingar, hvilka nöden 

 tvang att admittera till den viktigaste af alla mänskliga för- 

 rättningar, den att predika försoningens heliga lära; huru 

 examina rigorösa — denna vördnadsvärda lämning af 



') K. P. 18 dec. 1812. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



