567 



gar. skola diktera besluten". Däremot kunde han icke un- 

 derlåta att framhålla den „obehagliga känsla" han fått af 

 Calonii skrifter, som varit „författade till stil och uttryck 

 å.ett språk, som ej mindre anständighetens och hederns 

 Än borgerlig lag förbjuder hvarje tvistande att nyttja mot 

 sin vederpart''. Endast på grund af sin höga ålder kunde 

 statsrådet och riddaren möjligen „vinna tillgift för öfver- 

 trädelse af en lag, den han i så många år för fosterlandets 

 söner tolkat". 



På motsatta hållet fördes ordet af prof Wallenius. 

 Lagkunnig, passionsfri och klar i sina andraganden, med- 

 gaf han först, i fråga om konsistorii kompetens att be- 

 handla ärendet, att konstitutionerna väl öfverläto åt kon- 

 sistorium att bilägga „dissidia et altercationes" mellan pro- 

 fessorer, men då den förevarande kontroversen kunde 

 anses vara af den art, „qva concuti possit academia", och 

 saken i alla händelser komme att befordras vidare, fann 

 han det riktigast, att konsistorium, efter att ha „med laga 

 slut" afhjälpt saken, refererade densamma till kanslers 

 ytterligare pröfning. Huruvida examen var ett negotium 

 facultatis juridicae eller ett negotium consistoriale, var en- 

 ligt hans mening af underordnad betydelse, men han fram- 

 höll, hurusom — i öfverensstämmelse med kap. XXIII 

 § 3 R. B. — inom särskilda andra af konsistorium till- 

 satta utskott såväl som vid prästexamina i domkapitlet 

 och i hufvudsak vid examina inom filosofiska fakulteten 

 ärendena algjordes kollegialt, utan veto-rätt för en mi- 

 noritet eller enskild medlem. Finge icke pluralitas suffra- 

 giorum njuta sin lagliga rätt, kunde intet beslut fattas, 

 „utan allt stannar i samma ovärksamhet som vid Polens 

 forna riksdagar". I ett kgl. bref kallades examen för en 

 vanlig juridisk examen; pröfningen af examinandernes 



Nat. o. Folk, H. 69. 



