574 



af vidlyftiga deduktioner uppfylldt, men till formen allt- 

 igenom städadt och höiligt språk bemötte Lagus punkt 

 för punkt sin motparts påståenden, i det han sökte 

 framhålla riktigheten af sin egen uppfattning och sitt 

 uppträdande. Såsom naturligt var, rörde sig försvairet 

 mestadels kring den fråga, som först gifvit anledning 

 till tvisten; men därjämte tog sig Lagus flitigt anledning 

 att orda om sina goda afsikter och sin pliktuppfyllelse, 

 om sedelärans grundläggande betydelse för lagfarenheten 

 samt om nödvändigheten af tillbörliga fordringar på deu 

 studerande ungdomens insikter i sagda ämne. Mot påståen- 

 det att han vore endast ett adjungeradt examensbiträdö, „en 

 underlydande biperson", framhöll han att i konstitutionerna 

 alla professorer, dekanus och andra, icke framställdes annor- 

 lunda än „såsom lemmar uti en kropp, lifvade af samma ädla 

 anda, såsom medlemmar af samma samhälle, lika utöfvande 

 examina, detta tvångsmedel, hvars bruk oss, nationens 

 lärare, är ålagdt att till de studerandes fördel begagna". 

 Om examina hette det, att om det i allmänhet stred emot 

 medborgerlig anda att genom deras nedsättande till tom- 

 ma formaliteter „lägga hyende under lättjan eller väcka 

 de så lätt emot fadersandan i våra akademiska grundla- 

 gar till strids rasande pretension erna hos en obetänksam 

 yngling", så var „ett sådant oädelt bemödande" särskildt 

 farligt inom discipliner, hvilkas mål icke „inskränktes 

 inom detta vanskeliga tillstånds råmärken, men bortom 

 dessa försvann, utan hvilket flyttade med oss öfver tidens 

 gräns, sig själf likt, evigt och oföränderligt". Känslan att 

 ha följt sin uppfattning, att ha sökt mota „ungdomens 

 begär att söka genvägar till titlar, sysslor och inkom- 

 sters åtnjutande utan all förtjänst", skulle vara honom, 

 en belöning „i förföljelsens stund" o. s. v. Som de stude- 



Bidrag' t. känned. af FiriL 



