577 



till kansler. Tvister mellan professorerna såväl som vådliga 

 skiljaktigheter i meningar skulle, där rektor icke kunde 

 bilägga dem, utredas och afdömas i konsistorium; till 

 kansler skulle enligt konstitutionerna mål hänskjutas en- 

 dast då det akademiska värket råkade i fara eller då 

 tvister förehades af sådan vikt, att akademin genom dem 

 kunde våldsamt skakas; och ägde kansler i sådan hän- 

 delse rätt att fastställa eller jämka de af rektor och kon- 

 sistorium fattade besluten. Konsistorium medgaf riktig- 

 heten af Calonii påstående, att hvarjehanda frågor hade 

 af konsistoiium utan formlig rättegång hänskjutits till 

 kanslers immediate åtgörande, men dessa mål hade varit 

 af civil och ekonomisk art och icke, såsom det nu ifråga- 

 varande tvistemålet, bei-ört en angif velse för tjänstefel, 

 hvilken konsistorium icke kunde emot klar lag afvisa 

 oransakad och oafdömd. Då klaganden bland andra 

 „uttryck af ovilja och otålighet" dristat sig att beskylla 

 konsistorium för att ha handlat som om ingen kansler 

 existerade, förklarades denna „insimulation" sårande och 

 sanningslös. „Med glädje och den innerligaste tacksam- 

 het" hade konsistorium under de tidsskiften kansler 

 handhaft högsta ledningen af akademin erkänt hans 

 ., upplysta och outtrötteliga bemödanden om detta läro- 

 värks stigande flor och förkofran". „Dessa af den djupaste 

 vördnad, den varmaste kärlek för E. Exc. lika mäktigt 

 lifvade tänkesätt har ock consist, alltid sökt att inför E. 

 Exc. så när- som frånvarande, så munteligen som skrif- 

 teligen ådagalägga, och E. Exc. har till allas vår hjärte- 

 liga fägnad ej underlåtit att oafbrutit hugna akademin 

 och dess ämbetsmän med allt nya bevis och nj'-a för- 

 säkringar om E. Exc:s för akademin fortfarande oskatt- 

 bara ynnest. Och då E. Exc. redan oftare än någon af 



Nat. o. Folk, H. 69. 



37 



