589 



men h vad formen angår, så är den från början till slut 

 oanständig och ovärdig ett samfunds medlemmar, som i 

 seder, höiiighet och vett borde gifva efterdömen. De unga 

 professorer, till hvilkas befodran jag haft den olyckan bi- 

 draga, halva visat en kitslighet i sätt och ord('?), som knappt 

 hos en glopaktig student vore förlåtel. — och professoren 

 Fattenborg och Avellan, som ha den oförskämdheten att 

 tala om Calonii ålderdoms svaghet, ha gifvit mig ett sä- 

 kert mått på hvad man af dem som lärare och medlem- 

 mar af samhället har att vänta sig. — Om desse herrar 

 tro, att jag som canceller anser sådant likgiltigt, så be- 

 draga de sig." 



Ju mera Armfelt efter ett svårt sjukdomsskof. som 

 gjorde hans lynne ännu retligare, fick tid att sätta sig i 

 frågan, i desto högre grad ondgjordes han öfver „upp- 

 trädet". Han var öfvertygad om att Lagus' sträfvan en- 

 dast gick ut på att få styra; Calonii skrifsätt åter var „i 

 alla afseenden oanständigt". „För att få vara ovettig — 

 menade Arinfelt — har han uppoffrat alla de fördelar han 

 så lätt kunnat begagna. Men hans år och den reputa- 

 tion, af h vilken han jouerar, göra att man ej kan bedö- 

 ma honom med samma stränghet, som dem hvilka ej 

 äga det samma för sig som gubben."^) 



Det var dock icke endast utöfver de tvistande profes- 

 sorerne Armfelts förbittring gick. Den vändes jämväl emot 

 prokansler, som under den på vanligt sätt fortsatta kor- 

 respondensen i visserligen artiga, men ironiskt förebrående 

 ord gjordes ansvarig för att ha tagit Lagus' och hans med- 

 hållares parti i st. f. att nyttja sin myndighet till deras 



'j Till Tengström 2.3 febr. 1814. 

 Kat. o. Folk, H. 69. 



