591 



frågan och att han snart skulle afgifva sitt utlåtande, „så 

 litet möjel. är förledd af de advokats vrängningar och den 

 snillefulla styl, som ornerar konsistorii utslag". „Min första 

 omsorg skall bli — tillade han — att med all enfald och utan 

 all ord- el. lagvrängning föra saken till det den är primitivt 

 och sedan lägga omstäudigheterne i rättvisans viktskål. Med 

 en moralium professor af annan caractère och mer mora- 

 litet än Lagus kunde man måhända våga att examinei'a 

 i sällskap med sine kolleger i den filosofiske fakulteten, 

 men nu skulle detta föra till en status in statu, en des- 

 potisme och ett mannamån utan exempel och gifva Lagus 

 med sine får han förer en sådan fart och suprématie, så 

 hela akademins lugn och réputation däraf blefve rubbad. 

 Procancellern med allt sitt snille, med alla sine stora 

 kunskaper och förtjänster blifver däraf det första offer 

 — efter det är i hans principe att aldrig nyttja sin makt, 

 där hans adresse förfelar. — Förlåt min okonstlade opp- 

 riktighet — ty hvarför skulle jag dölja min opinion oss 

 emellan? Om en stor del af de nybakade professorerne 

 blifva vi aldrig d'accord. Skälen därtill har jag redan 

 utredt. — Måtte publiken, äfven på min egenkärleks be- 

 kostnad, blifva af Herr Biskopens avis — ingen skall där- 

 öfver vara mer och sannare förnöjd än jag." i) 



Armfelt var icke den enda, som gaf prokansler sitt 

 höga missnöje tillkänna. Med icke mindre förbittring 

 uttalade sig hans sekreterare L. G. v. Haartman om sa- 

 ken i den förtroliga och flitiga korrespondens han under- 

 höll med sin nådige onkel. „Ehuru ung och oerfaren — 

 skref han den 22 nov. 1813, fortsättande sina af oss tidi- 

 gare ( s. 315) relaterade reflektioner om Armfelts rättvisa 



M Till Tenoström 20 april. I8l4. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



