595 



med sitt utslag i det celebra tvistemålet, hvars utgång 

 motsågs med spänning vid den kejserliga akademin. Ut- 

 slaget blef ett nederlag för konsistorii pluralitet, utan att 

 därför utgöra mer än en half „bönhörelse" åt Calonius. 

 Efter en inledande anmärkning mot den af konsistorium 

 åt klaganden gifna besvärsanvisningen, förklarade kansler, 

 att konsistorium, såsom Calonius velat göra gällande, icke 

 varit befogadt att slutligen afgöra målet, utan bort hän- 

 skjuta det till kansler. Enligt dennes mening hade näm- 

 ligen konstitutionernas stadganden om enskilda tvister 

 m. m., som hörde under konsistorium (IV cap. 3 membr. 

 Ii § och III cap. 4 § 5 mom.), icke här sin tillämpning. 

 Utan då Lagus bestridt lagligheten af juridiska fakulte- 

 tens i flera år utöfvade examensrättigheter, „hvarigenom 

 de akademiska ärendernas oafbrutna och jämna gång så- 

 som ovillkorligen hörande till det akademiska värkets 

 lugn och bestånd i detta hänseende rubbades", så fö- 

 relåg här ett fall, som hemföll under de i YII cap. 7 § 

 omtalade tvister och mål, genom hvilka det akademiska 

 värket försattes i fara och våldsam skakning. Och för- 

 klarade kansler förty, att han funnit godt att, med upp- 

 häfvande af konsistorii utslag till alla delar, taga målet 

 till sin omedelbara pröfning. Men då han därjämte funnit 

 författningarna otydliga^ med afseende å beviljandet och 

 anställandet af de juridiska examina, hvarför man ock 

 imder olika tider tillämpat dem på olika sätt, så hade 

 han icke ansett det tillständigt att själf förklara författnin- 

 garnas mening, utan hade han anhållit hos H. K. M:t 

 om en nådig förklaring, efter hvars inhämtande han 

 ämnade närmare utlåta sig i hufvudsaken. 



Hade Armfelt följt föregående kanslerers sedvana, 

 skulle han stannat vid detta utslag, som uppsköt åtgörandet 



Nat. o. Folk. H. 69. 



