597 



Armfeit uttalade den förhoppningen, att hans erin- 

 ringar skulle af prokansler och consistorium academicum 

 uppfattas såsom ett nytt bevis på hans bemödande att 

 jämte den tillgifvenhet han hyste för dem söka uppfylla 

 sina plikter såsom kansler. Och såsom för att ytterligare 

 framhålla denna sträfvan slöt han sin förmaningsskrifvelse 

 med följande ampra sens moral: 



„Då jag nu, på sådant sätt, meddelat Herr Biskopen 

 och Consistorium academicum de omständigheter, å hvilka 

 jag uti ifrågavarande mål trott mig böra fästa Herr Bi- 

 skopens och Consistorii academici närmare uppmärksam- 

 het, har jag icke bort lämna o vidrör dt det skrifsätt, hvil- 

 ket så väl å statsrådet Calouii sida som af någre ibland 

 consistorii ledamöter, hvilke professoren Lagi oftanämnde 

 åtgärd godkänt, nyttjadt blifvit. Jag hade af statsrådet 

 Calonius väntat mera skonsamhet emot sin vederpart och 

 den domstol, där han själf är ledamot; men — äfven af 

 allmänna sammanlefnaden hade jag anledning att förmoda 

 ett mindre förolämpande förhållande emot statsrådet, än 

 honom nu vederfarits. Den upplysta allmänheten ogillar 

 med skäl hvarje anfall enaot en förtjänt man, vid aftonen 

 af hans nyttiga och värksamma lefnad, — isynnerhet då 



Gr. G, Hällströms mem. pr. 1 fråga om de akad. vittnesbörden för 

 jurisstuderandene, hvilka utfärdats af rektor och. univ. sekreteraren, 

 beslöts den '°/i 1814, att de, i enlighet med förf. af 1750 och ett 

 bruk, som enligt rektor Hällströms undersökningar rådt intill år 1773, 

 först skulle justeras i konsistoritim. Beslutet fattades efter en het 

 omröstning, hvarvid Lagus och de samma professorer, som tidigare 

 understödt honom, förordade förändringen, medan de öfriga ville 

 öfverlåta frågan till rektors egen pröfning och med Pippingsköld an- 

 sågo, att man hellre borde följa gammal praxis än gamla otjänliga för- 

 ordningar. Det tillämpades de följ. åren. K.P. ^°/n Vo' "I12 1814 m. m. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



