599 



kommer söka bilda den studerande ungxlomen till upp- 

 lyste octi nyttige medborgare, till redlige och kunnige 

 ämbetsmän; men, mine herrar! låtom oss göra det — ty 

 jag hoppas att icke behöfva försäkra Eder om mitt värk- 

 samma biträde härutinnan — på ett sätt, som är fören- 

 ligt med det helas bestånd och öfverensstämmande med 

 vår monarks nådiga afsikter, hvarje enskilds och samhäl- 

 lets billiga fordringar och kommande släkters välgång." i) 



Det må för visso medgifvas, att en del consistoriales 

 genom sin oefterrättlighet och trätlystnad gifvit kansler 

 fullgod anledning att tilldela den akademiska senaten en 

 lektion om kollegialitetens fordringar. Och det råder intet 

 tvifvel därom, att hans tuktande ord framsprungo ur be- 

 gäret att upprätthålla akademins reputation och att åstad- 

 komma en förbättring i den kollegiala samlefnaden. At 

 hans admonition må därtill ännu det erkännande gifvas, att 

 den var affattad i den bildade världsmannens beherskade, 

 urbana språk, där ordalagens soignerade form väl lika 

 mycket får räknas den diplomatiskt varsamme sekreteraren 

 som hans temperamentfuUe förman till förtjänst. Men 

 man har svårt att värja sig för den föreställningen, att om 

 Armfelt också, såsom han för prokansler uttryckte sig, 

 sträfvade att ..med all enfald och utan all ord- el. lag- 

 vrängning" afgöra tvistefrågan, han dock lät sig påvärkas 

 af tidigare mottagna préjugéer mot en del konsistorie- 

 ledamöter, omdömen, som måhända underhöUos genom 

 enskilda rapporter från Abo. Och med ännu större viss- 

 het torde det kunna sägas, att de i skrifvelsen till kon- 



'} K. K. B. 1814—1815. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



