600 



sistorium uttalade bäska förmaningarna rönt invärkan af 

 den sjuklighet, som sedan föregående år tärt på Armfelts 

 hälsa och som vid denna tid ingaf hans omgifning den 

 största oro. Förmaningarna till konsistorium utgjorde 

 sålunda ett under en tid af större retlighet i lynnet tiQ- 

 kommet uttryck af det missnöje Armfelt alltid och i grun- 

 den hyst med anledning af vissa svagheter hos det aka- 

 demiska kollegiet, dess prseses och ledamöter. ^) 



Om de intryck föredragningen af kanslers medde- 

 landen gjorde på konsistorii medlemmar inhämta vi intet 

 annat än att sedan skrifvelsen med dess „åtskillige erin- 

 ringar-' blifvit uppläst, tillsades esaminationsutskotten att 

 skyndsammast afgifva sina betänkanden rörande de blif- 

 vande examensfordringarna. 2) Men vi kunna nogsamt sluta 

 till, att de konsistorii ledamöter, som närmast åsyftades med 

 admonitionen, om de ock officiellt med tystnad böjde sig 

 under „remarquerna", de i sitt inre måste känt sig djupt 

 berörda och att den „gränslösa, i alla skiften oföränder- 

 liga erkänsla", de tidigare uttalat för sin högste styresman, 

 sin älskade kansler och välgörare, undergick en föränd- 

 ring, som icke var till fordel för Armfelt och hans minne 

 vid akademin. Några enskilda uttalanden af consistoria- 

 les känna vi icke till, men då kanslerssekreteraren L. G. 

 v. Haartman — som fått nedskrifva och troligen stilisera 

 admonitionen, så väl som tidigare de vackra tacksägel- 

 serna — någon tid efteråt talade om Armfelt såsom aka- 



1) Eget är, att Armfelt vid slutet af sin första kanslerstid, i 

 skrifvelse af den '■^J. 1772, tilldelade konsistorium en admonition, om 

 ock af lindrigare art än den nu ifi-ågavarande, med anledning af 

 trögheten vid akademiska ärendens behandling. K. o. K. B. 



2) K. P. "Vs 1814. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



