601 



demins „misskände kansler'', kunna vi godt första, hvad 

 som föranledde detta yttrande. \) 



Särskildt måtte admonitionen värkat bittra känslor 

 hos den regeringsvane biskop Tengström. Under ett halft 

 års tid före den slutliga resolutionen hade han tid efter 

 annan fått mottaga Armfelts förberedande uttalanden af 

 misshag och därunder i ord, som han icke var van vid, 

 fått veta, att han själf på grund af efterlåtenhet och par- 

 tiskhet hade sin goda del i oskicket inom konsistorium. 

 Och ett par veckor efter resolutionens mottagande fick 

 han ånyo skäppan full. På anonym väg hade det redan 

 före resolutionen kommit till Armfelts kännedom, att La- 

 gus och Ahlstedt skulle begått orättvisa i en kameralexa- 

 men, d. v. s. upprätthållit större fordringar än sagesman- 

 nen godkände, och Armfelt hade varit nog oförsiktig att 

 med anledning häraf genast gifva uttryck åt sin förbitt- 

 ring öfver de nämnde herrarnes grällystnad och sträfvan 

 att „med elake procedéer forcera sig till consideration 

 och influence", jämte det han förklarade, att om ock pro- 

 kansler lät i nåder allt passera, så ägde han, om han blef 

 „pousserad à bout — — — moyens öfrige att stäcka fac- 

 tionens mod".2) Därpå hade nya, pålitligare meddelanden 

 ingått, hvilka förmådde Armfelt att återkomma till den 

 ledsamma frågan. „Hur Lagus och Ahlstedt i en kame- 

 ralexamen kunna komma att spela så péremptoire röler 

 — skref han i slutet af maj till prokansler — är värkel. 

 ett bevis på den olidel. confusion i principerne vid exa- 

 mina, som nu vid Åbo lärosäte tjänar faction till täcke- 

 mantel. jMen äfven denna mantel skall nu af kejsarn få 



1) v. Haartman t. Tengström */.>o aug. 1814. 



2) Till Tengström 27 apr. 1814. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



