602 



sin forme, och unnar Gud mig hälsa och lif, skall väl alla 

 dominations försök minskas i sin nuvarande tilltagsenhet." 

 Och för prokanslers räkning tillade han följande om hög- 

 irritation vittnande passus : „Jag vill ej här yttra mig öfver 

 den passive ton, den liknöjdhet, (med) hvilken procancellern 

 af flera enskilte considérationer antagit som basis för 

 sin conduite. — Må hända att den fullkoml. säkerhet, som 

 de orolige hufvuden därigenom fått, äro förste orsaken 

 till de utbrott vi sett och som skola göra akademin en 

 evig tort, ty hvad hade varit för oss förmånl. än att i en 

 moment, då vi af alla jalouseras, icke ådraga oss publi- 

 kens attention — och det som värkel. kältringar. Men 

 olyckel. vis ser Herr Biskopen och jag olika i allt detta. 

 — Min önskan blir således uppriktigt, att jag ser skeft 

 och får orätt. — Med den aktning, som är allmän för 

 Ert snille, med den considération Era ämbeten gifva — 

 behöfdes likväl icke att hos några ynglingar, Ni fram- 

 dragit, söka vänskap och tillgifvenhet, där vördnaden 

 varit nog utaf och nyttigast. — Vilja hafva alla till vän, 

 är ej görligt, utan på bekostnad af plikter el. känslor, 

 avec lesquels on ne saurait composer. — Med den oför- 

 änderligaste vänskap och den fullkomligaste högaktning 

 har jag äran framhärda" etc. ^) 



Vi känna inga uttalanden af Tengström, hvilka skulle 

 direkt hänfört sig till de bittra admonitionerl han fick 

 uppbära. Men så djupt tyckes han tagit dem, att han i 

 första stunden var betänkt på det ovanliga steget att 

 söka befrielse åtm. från prokansleriatet, som numera blifvit 

 för honom en källa till förödmjukelser. 1 början af år 

 1814, då han redan haft känningar af Armfelts onåd, be- 

 klagade han sig för denne öfver arbetströtthet och gjorde 



1) Den 2*/. 1814. 



Bidrae- t. känned. af Fini. 



