603 



måhända antydningar om sin önskan att draga sig till- 

 baka från en del ämbetsgöromål. Men Armfelt slog 

 bort dessa funderingar med beröm öfver biskopens sti- 

 listiska förmåga, som vittnade om full arbetsvigör. Utta- 

 lande sig på sätt, som vi redan känna, om Tengströms 

 litterära produkt „Prolog till stora operan", tillade han 

 tröstande: „Kom nu ej mer och tala mig om Era år, om 

 Er utmattning af arbete; när man är så moraliskt rik på 

 arbetsförmåga och hufvud, så är man aldrig gammal, och 

 oförmögenhet är svår att imaginera, till och med en per- 

 spective." En månad senare, då Tengström åter tyckes 

 talat om behof af hvila för litterära arbeten, svarade Arm- 

 felt: „Som kosmopolit och isynnerhet som finne önskade 

 jag, att Herr Biskopen finge fullfölja sin plan att åt ef- 

 tervärlden lämna de interessante minnes- och snillefoster, 

 som redan flutit och än kunna flyta ur Er penna, och står 

 det i min makt att till någon del lätta bördan af de trå- 

 kiga mekaniske befattningar, som borttager Er tid, så 

 anser jag det som en plikt. Intet mattar och dödar ar- 

 betsförmågan och snillet så fullkoml. som likformige 

 och inom en viss krets inskränkte détailler. Nästa som- 

 mar passerad på landet i lugn, brunnsdrickning och god 

 régime skola åter föra T. till en slags ungdom. "^) 



Efter detta tyckes Tengström fått nog af sina för- 

 känningar hos kansler, men i stället diskuterade han ab- 

 dikationsfrågan med dennes sekreterare, förmodligen i af- 

 sikt att få sina uttalanden befordrade vidare. Midsommar- 

 tiden 1814 skref v. Haartman till sin nådige farbror: 

 „I dessa dagar har jag haft äran emottaga min nådige 

 Farbrors senaste af den 21 dennes. Det har gifvit mig 



') Den 19 jan., 23 febr. 1814. 

 Nat. o. Folk, H. 69. 



