606 



Det är kanske en följd af den, att jag sa må uttrycka 

 mig, melankoliska svårmodighet, som man tillägger fin- 

 narne i allmänhet. Månne ej de flesta af oss sträfvat och 

 sträfva för att i lugn få njuta af lifvef? Sådan är åtmin- 

 stone min egen böjelse." i) 



Det är vanskligt att söka afgöra, huru pass allvar- 

 samma prokanslers och biskopens abdikationsplaner voro. 

 Men mycket troligt är, att Tengströms mening var att 

 taga den ömtåliga frågan till tals under den färd han 

 vid samma tid planerade till Petersburg såsom stiftets 

 representant i den tidigare omtalade lyckönskningsdepu- 

 tationen. Den ^^jr anmälde Tengström i konsistorium, 

 att han ämnade sig till Petersburg med anledning af kej- 

 sarens förväntade återkomst, och samma dag annonserade 

 han om sin ankomst för Walleen, som uppmanades att 

 upphyra rum från den ^^8- Anledningen till resan bort- 

 föll i och med förbudet mot deputationen. Men efter 

 hvad Walleen uppgifver, hade Tengström redan innan 

 frågan om deputationen uppstått, för honom yppat sin 

 afsikt att under hösten företaga en resa till Petersburg; 

 han antog därför, att denna möjligen skulle ske under alla 



') Den '^/^ 1814. v. Haartman hade kort därförinnan blifvit 

 utnämnd till assessor i Vasa liofrätt med bibehållande af sin exped. 

 sekreterarebefattning. Med anledning häraf nämnde han för Teng- 

 ström, att han önskade inskränka sig till förvaltningen af denna 

 syssla, men att hans omständigheter icke tilläto det. „Då jag här 

 depenserat hälften af min förmögenhet — skref han — skulle jag- 

 knappt kunna lefva i Vasa för min lön och hvad af denna förmö- 

 genhet återstår. Jag får således lof att hålla ut — och ehuru 'det 

 ej instämmer med min böjelse, vördar jag det som en Försyns skic- 

 kelse för mig! Torde dock hända — att jag snart nog får följa 

 denna böjelse! " 



Bidrag- t. känned. af Fini. 



