607 



omständigheter, och önskade veta, huruvida Tengström 

 ämnade infinna sig på utsatt tid eller senare. ^) 



Färden till rikshufvudstaden blef för denna gång 

 icke af och tvennne dagar efter det Walleen begärt när- 

 made instruktioner inträffade en händelse, som för en 

 tid omöjhggjorde hvarje hopp om befrielse från den aka- 

 demiska bördan. Glömd blef planen dock icke och tre 

 år senare blef den värkligen realiserad, af andra skäl. 

 Under tiden hade Tengström fått tillfälle att med större 

 lugn öfverväga den Calonius— Lagus'ska tvistefrågan, och 

 han fann då, att Lagus och hans „medhållare" icke varit 

 så alldeles utan fel, som han tidigare velat göra troligt. 

 I ett bref af ^"^j^ 1816 till frih. Rehbinder, vid denna tid 

 kanslers medhjälpare, medgaf han på tal om Lagus' 

 „missöde att råka i fält med gubben Calonius", att Lagus 

 „kanske hade orätt i formen och sättet och ej nog be- 

 tänkte, i hvad tidepunkt han ville åstadkomma en nödig- 

 förbättring i vår ungdoms akademiska uppfostran och 

 handledning". Men han hade för detta felsteg bhfvit be- 

 dömd strängare än han förtjänt, och i hufvudsaken, det 

 vidhöll biskopen, hade han „ofelbart rätt", hvarjämte den 

 af honom väckta „motionen" hade gifvit anledning till det 

 förslag till juridisk examensförordning, som konsistorium 

 enligt kanslers befallning nyss afgifvit och hvaraf Teng- 

 ström förväntade sig „ett ovärderligt gagn för fosterlan- 

 dets framtida administration".'-) 



1) K. P. "/, 1814; Walleen t. Tengström 27^, i'/g ]8l4; L. G. 

 v. Haartman till d:o ^^/- 1814. Äfven för v. Haartman tyckes Teng- 

 ström nämnt om sina resplaner, v. H. t. T. -"g 1814. 



-) Meningen var att utvärka åt Lagus Wl. O. IV, som gafs 

 först 1819. Om sin vän yttrade biskopen för öfrigt : „Med ett huf- 

 vud af de bästa (kanske det bästa?) vid akademin förenar lian en 



Nat. o. Folk, H. 69. 



