614 



af Armfelts bortgång. I början af sommaren skref han: 

 „Denna olycka — jag menar att canceller skulle lämna 

 oss — var i förra veckan nära att inträffa. Han var så 

 godt som öfvergifven af läkarene, men är nu — Grudi 

 lof! — åter på bättringen." Efter Armfelts flyttning från 

 Petersburg berättade han: „Han var mycket glad och 

 munter, men ingalunda så retablerad som jag hade önskat. 

 Gud vet, om han kan få tillfälle att tala med kejsaren. 

 Denna ovisshet måtte ofelbart ganska mycket chagrinera 

 gubben!" 1) 



Gubben! Armfelt hade nyss fyllt 57 år. Men han 

 hade lefvat intensivt och den svåra sjukdomen hade små- 

 ningom öfvervunnit den forna motståndskraften. Den 

 sista Stimulationen af krafterna ägde rum, då den sjuke 

 i slutet af juli hade den outsägliga glädjen att erfara 

 om kejsarens återkomst till Petersburg och att kort 

 därpå få på sitt landtställe mottaga upprepade besök af 

 den afgudade monarken. Den •^/g 1814 skref han till 

 Ehrenström, att kejsaren varit hos honom, visat samma 



^) Den ^/c, ^^7 1814. Äfven genom Walleen hölls Tengström 

 au courant med. Armfelts hälsotillstånd. Den ^'/t 1^1^ skref han till 

 ärkeb. J. A. Lindblom, att en del akademiska ärenden, som legat 

 oafgjorda, nu skulle föredragas, om Armfelt, som flera gånger varit 

 nära slutet, orkade till hofs (medd. af Gr. Nikander). — Med stor oro 

 uttalade sig frih. C. Mannerheim för J. A. Ehrenström om Armfelts 

 sjuklighet. „Måtte han icke — skref M. ''/is 1813 — taga det parti 

 att lämna de finska affairerna; det vore för oss, efter min tanka, 

 högst skadeligt och skulle påskynda vår undergång. Jag är öfver- 

 tygad, att '/i timmes samtal med monarken skulle tillintetgöra ett års 

 med ospard möda hopspunna intriguer." Ehrenstr. saml. 



Om Armfelts sista tider Tegnér III: 443 — 449 och H art m an 

 s. 297-299. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



