618 



ström yttrade han om Armfelt: „Hans bortgång är ostridigt 

 att beklaga. Med alla sina fel som ämbetsman ocb statsman, 

 ägde han dock en varm fosterlandskänsla och en outtröttlig 

 värksamhet, som aldrig leddes af små enskilta afsikter och 

 personella considerationer. Han ville uppriktigt det goda, 

 och om han ofta misstog sig om medlen och sättet där- 

 till, så voro hans afsikter åtminstone alltid rena, och detta 

 vill redan säga mycket. Han ägde dessutom, genom sin 

 individuella ställning, vidsträcktare tillfälle och förmåga 

 att gagna än någon annan af hans landsmän både nu 

 och troligen äfven i framtiden." — ,.Det var kanske en 

 olycka för Finland — fortsatte Walleen med en högst 

 öfverraskande vändning i sin éloge — att han kom i tö- 

 ten för dess affairer, men det är säkert en ännu större 

 att hafva förlorat honom, sedan han en gång kom dit. 

 Framtiden skall utvisa, om han, på den plats han var, 

 någonsin kan fullkomligt ersättas. Jag önskar ingenting 

 högre, än att så' måtte ske: men hoppas det kan jag 

 icke."i) 



Med intresse, om också icke utan en viss undran, 

 läser man vidare de uttalanden, som afgåfvos af Armfelts 

 medhjälpare i akademiska ärenden under hela hans kans- 

 lerstid, L. Gr. v. Haartman. I det hela torde Armfelt känt 

 sig belåten med sin sekreterares nit, om han också stun- 

 dom lät sin satir riktas] mot den rätt själftillräcklige 

 unge mannen. „Unga Haartman har mycket goda egen- 

 skaper — skref han ^/g 1813 till Ehrenström — , men han 

 är misanthrope, alltid af en avis contraire, brouillant, 

 noir." Haartmans ungdom och underordnade ställning 

 gjorde emellertid att Armfelt icke torde egnat hans per- 



1) Den 14 sept. 1814. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



