619 



son och omdömen stor uppmärksamhet, åtminstone icke 

 så stor, som v. Haartman själf åstundade. I allmänhet 

 kan man om de uttalanden v. Haartman för egen del 

 afgaf i] akademiska frågor och dem vi känna ur hans 

 korrespondens med Tengström, säga, att de voro ett åter- 

 Ijud af hans höge förmans meningar, men v. Haartman 

 kände på sig, att han var både mogen och pliktig att 

 bilda sig egna tänkesätt, och han ansåg väl sig åsidosatt, 

 då kansler icke tog tillbörlig kännedom om dessa tänkesätt 

 och t. o. m. någoni gång lämnade honom i okunnighet 

 om en del detaljer af den akademiska regeringen, i) Men 

 dessa anledningar till missnöje fördunklade icke den vörd- 

 nad och respekt, hvarmed han såg upp till Armfelt så- 

 som sin höge förman och beskyddare samt en framstå- 



') I skrifvelse af den 18 febr. 1814 till Tengström framhöll 

 v. Haartman, att det hörde till hans principer, „att en ung människa 

 uti saker, där han endast passivt agerar, bör följa sin egen öfverty- 

 gelse. förutsatt att han icke légèrt grundat den, utan med största 

 möjliga köld ock nogaste eftertanke". Om äfven denna öfvertygelse 

 vore oriktig, så upplystes han själf om sina misstag och vande sig „små- 

 ningom till den själfständighet, som för hvarje högre ämbetsman är 

 lika nödvändig som den politiska för en stat, om han ej annors skall 

 falla uti de mäktigares händer, som omgifva honom". Detta ansåg 

 v. H. sig böra uppriktigt framhålla för sin farbror „för att ådaga- 

 lägga, det jag, icke utan skäl, uti flere akademiska saker följer min 

 öfvertygelse". „Sådant har — menade han vidare — ju icke någon 

 menlig värkan så länge vi hafva en canceller, som själf deciderar. Och 

 får akademin med tiden någon annan, så torde äfven min befattning 

 upphöra." Ett par dagar senare ("Vq) yttrade v. H. med anledning 

 af en enskild ansökan hos kansler: „Dessa privata saker komma dock 

 sällan till min kunskap. Excellensen har den godhet att icke därmed 

 besvära mig ; jag hoppas, att det skett af den öfvertygelse, det jag 

 dessutom nog är sysselsatt med reellare saker!" 



Nat. o. Folk, H. 69. 



