620 



ende statsman. Efter att tidigare vid flera tillfällen lia 

 uttalat förmånliga omdömen om sin chef, skref han da- 

 gen efter dennes frånfälle till sin faderlige vän biskop 

 Tengström : 



..Jag har haft äran emottaga min Farbrors förbind- 

 liga skrifvelse af den 8 dennes. Dess besvarande skulle 

 gifva mig anledning till Here betraktelser; men mitt sinne 

 är i dag endast stämdt för sorgen. Anledningen, hvar- 

 före jag fattar till pennan, är bedröilig: förlusten af min 

 enda värklige välgörare, af Finlands skyddsengel och 

 akademins misskände canceller. I går om aftonen läm- 

 nade grefve Armfelt den skådeplats, där han visat sig 

 under så många ohka skiften, men alltid med rena 

 afsikter och ädla tänkesätt. Hans fel, hans svagheter 

 voro många, men hvar linnes den, som, uppfostrad i ett 

 fördärfvadt hof och bortskämd af lyckan, är utan dem"? 

 Emedlertid lär det bli svårt att ersätta hans bortgång, 

 icke vid akademin, ty hans efterträdare är där gifven, 

 utan i Finlands administration. Tiden skall utvisa, hvem 

 som där får hans partes." i) 



Äfven efteråt, under sina ifriga bemödanden att 

 värka för universitetets lyckliggörande med en rysk man 

 — rikskanslern grefve N. ßumjanzow — som kansler, 

 återkom v. Haartman till Armfelts eftermäle. På hösten 

 yttrade han sig med vördnad om Ai-mfelts nit för foster- 

 landets väl, hans sällsynta begåfning och outtröttliga vävk- 

 samhet, samt berättade vidare om den förtviilan, hvari han 

 och andra befunnit sig intills kejsaren gifvit ett nytt ve- 

 dermäle af sina välvillisfa tänkesätt p-enom att till Arm- 



D. ^ .^ aug. 1814. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



