623 



det icke andra, hvilka af personligt missnöje med 

 Armfelt förglömde dennes stora förtjänster, hvilka mot- 

 togo underrättelsen om hans bortgång utan saknad, 

 t. o. m. med känslor af lättnad och tillfredsställelse. Till 

 denna grupp måste vi hänföra J. Fr. Aminoff, som Arm- 

 felt för icke så många år tillbaka kallat sin gamla, ömt 

 älskade vän, „mon digne et unique frère", men hvars sinne 

 de senaste tiderna varit vändt från honom — af anlednin- 

 gar, om hvilka vi här icke behöfva nämna annat än att 

 de lågo på båda hållen. Efter att i meddelanden till sin 

 fru ha framhållit, hurusom Armfelts bortgång underlät- 

 tade hans „högsta önskan", som ju var att återgå till „lug- 

 net och plogen", uttalade Aminoff såsom sitt omdöme om 

 Armfelts värksamhet under de sista åren följande ord, 

 i hvilka den naturliga aktningen för en framstående be- 

 gåfning stridde med senaste tiders personliga hågkomster 

 och tankarna på egen framtid: „Det är visst en stor för- 

 lust — skref Aminoff — H. M. kejsaren gjort i saliga Arm- 

 felt; jag vill tro det äfven för vår fosterbygd, åtminstone 



idéen, att man endast föi' min skull vill hafva en canceller utom huf- 

 vudstaden. Jag vet alltför väl, att mitt väsende icke behagar många ; 

 decisiouen i Lagi sak skafiade mig många nya vänner! Men man 

 känner mig icke; jag är hvarken så elak ej heller snål som mine fien- 

 der och afundsmän själfve äro. Jag är färdig att lämna min tjänst 

 soni cancellers sekreterare, om jag därigenom kan förmå vederbörande 

 att enhälligt välja Roumänzow." Och framhållande, huru väl han i 

 alla händelser var upptagen hos den sistnämnde, yttrade han : „Mina 

 fiender kunna därföre vara försäkrade, att de alldeles icke göra mig, 

 utan — tôt ou tard — sig själfve och akademin ett spratt, om de välja 

 någon annan än Koumänzow till canceller." v. Haartman förnekade 

 således icke bestämdt att han skulle influerat på det nämnda utslaget, 

 om han ock ville framhålla kanslers själfständighet. 



Nat. o. Folk, H. 69. 



