624 



äro de våra här därom nu så öfvertygade, att de anse 

 det öfverljudt oersättligt, hans bortgång evigt saknad och 

 menlig för fäderneslandets väl. Jag beklagar således den 

 som honom skall efterträda i ämbetet, N. B. om den 

 skulle tagas utom den ligan, som konstituerat sig själf 

 att vara kärnan af den finska nationen, de visaste och 

 erfarnaste. — — — Om några dagar, bara begrafningen 

 är förbi, anhåller jag i underdånighet om mitt afsked. 

 Måtte den ädelmodigaste af regenter därtill lämna sitt 

 nådiga bifall på ett sätt, som endast tillfredsställer ett 

 bröst utan förebråelser." i) 



Aminofis högsta önskan blef också uppfylld. Till stor 

 bedröfvelse för den „liga", som i honom såg sin man, 

 tilläts han återgå till lugnet och plogen, en månad efter 

 Armfelts bortgång, sedan han såsom den finska komiténs 

 t. f. chef bl. a. underrättat myndigheterna i Abo om stad- 

 fästelsen å akademins nya indelningsvärk. Då han sju 

 år senare åter inträdde i statstjänst, var det såsom aka- 

 demins främste ledare i Abo. 



^) Till friherrinnan Aminoff 17, 20, 23 aug. ] 814. Till sin systerson 

 lagman G. v. Kothen skref Aminofi d. '^■'/s- „Utom den stora och 

 oersätteliga förlusten för H. M. kejsaren och vår fosterbygd, är det 

 än kännbarare för den aflidnes vänner. — — Du kan ej föreställa 

 Dig mina vänners bekymmer i denna stunden, herrar och fruar. 

 Mitt parti är bestämdt fattadt; jag kvitterar för att lämna dem ett 

 öppet fält att sluta det värk, som principalen hade så visligen bör- 

 jat." (Kothenska saml.) — Vid öfverflyttningen af Armfelts stoft till 

 Petersburg voro gen. guv. Steinheil och komiténs ledamöter med, 

 utom Aminoff, som hindrades bl. a. af hälsoskäl, enligt egen uppgift. 

 I Åbo berättades, att Aminoff råkat i kejsarens onåd, emedan han 

 trots kallelse icke bivistat Armfelts jordfästning (i Petersburg). J. P. 

 Winters dagb. 7» 1814. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



