626 



ail. kanslern, livars dj^gder och förtjänster oro akademin 

 man därförinnan i så hänförda ord hade lofsjungit. Frå- 

 gan togs till tals i konsistorium först i medlet af oktober, 

 då man genom frih. E.. H. ßehbinder fick mottaga en 

 uppmaning från kejsaren att föreslå efterträdaren. Vid 

 detta tillfälle meddelade prokansler, att man icke tidigare 

 kunnat upptaga frågan om en parentation, emedan den 

 nu föredragna skrifvelsen var det första officiella medde- 

 landet om Armfelts bortgång. Då nu detta hinder icke 

 mera förefanns, beslöt konsistorium uppdraga åt profes- 

 sor D. Myréen att i ett akademiskt tal gifva uttryck åt 

 „akademins saknad af en styresman, som har så många 

 anspråk på akademins erkänsla" — såsom det nu helt 

 beherskadt hette. ^) 



Prokanslers förklaring låter tämligen officiell. Men 

 äfven om den var fullt riktig, förvånas man öfver att 

 parentationen därpå uppsköts från månad till månad och 

 år till år, innan den slutligen blef en värkhghet. Förhöll 

 det sig så som en kännare af akademiska förhållanden 

 förmodat, att man först önskade få en ny kansler ut- 

 nämnd, innan man firade företrädaren 2) — eller var dröjs- 

 målet en opinionsyttring, ett uttryck af det misshumör 

 Armfelts admonition, förklarligt nog, väckt inom en del 

 akademiska kretsar ? 



Med denna sak må det nu ha förhålht sig huru som 

 helst. Den 13 juni 1816 firades slutligen den beramade 

 minnesfesten på sedvanhgt sätt efter det man användt 

 de närmast föregående dagarna till att gifva uttryck åt 

 sin uadersåtliga glädje öfver den andra freden i Paris. 



O K. P. 18 okt. 1814. 



^) V. L a g u s, Ur finska högskolans kansl. bok. s. 20. 



Bidraüf t. känned. af Fini. 



