638 



En son, som lämnar sin fars hus, en yngling, som 

 utgår ur en älskad fostrares händer, beträda bägge en 

 bana af nya öden. Bägge kunna de blifva lycklige, ty 

 öfver allt eller ingenstädes låter sällheten finna sig; 

 men om deras hjärtan någonsin varit öppna för dygdiga 

 intryck, skola de aldrig upphöra att i troget och tack- 

 samt minne förvara den vård de rönt, de välgärningar 

 de njutit och den ömhet, som ej blott hörde, utan ock 

 förekom deras tystaste önskningar. 



I denna belägenhet finner sig jämväl Abo akademi, 

 som nu går att bjuda Ed. Exc. sitt sista farväl. Allt 

 hvad vördnaden, erkänslan och tillgifvenheten hafva mest 

 heligt, känner hon i denna stund med fördubblad liilig- 

 het. Dessa tänkesätt och ett aldrig slocknande minne af 

 Ed. Exc:s förtjänster mot akademin skola consistorii aca- 

 demici ledamöter själfva oafbrutet -hysa, hos litteraturens 

 uppväxande idkare med sorgfällighet underhålla och som 

 ett dyrbart arf till kommande åldrar öfverlämna. Att där- 

 om gifva Ed. Exc. ännu denna försäkran, var för akademin 

 en plikt, men tillika ett oumbärligt villkor för hennes 

 tillfredsställelse". 



„Rörelsen i akademins känslor — hette det därpå 

 vidare — skulle, så rättmätige de än äro, kan hända 

 vid detta tillfälle vara, fast lika sann, likväl en grad 

 mindre liflig, om icke akademin med säkerhet visste, 

 att samma rörelse af Ed. Exc. delas. En canceller, som 

 ej blott med värma, utan med värklig passion omfattade 

 alla tillfällen att befordra och öka akademins fördelar — 

 hvars känsla för dess väl och förkofran liknade en faders^ 

 h vars välvilja ej glömt eller uteslutit någon enda af con- 

 sistorii academici ledamöter och som vid blotta namnet 

 af någon eller något, som på närmare eller fj armare håll 



Bidi-ao- t. känned. af Fini. 



