640 



löst", utropade grefven sorgmodigt. „Det gemensamma i 

 våra arbeten och våra bemödanden är då brutit! Den po- 

 litiska nödvändigheten har bjudit denna sorgehga föränd- 

 ring. Men — hvad intet i världen kan bryta, inga omstän- 

 digheter eller öden förmå ändra, är min kärlek till Abo 

 akademi och min aktning för dess värdige fäder och lä- 

 rare. Så outtröttligt mitt bemödande varit att gagna denna 

 akademi under den tid dess styrelse varit mig anförtrodd, 

 så många och utmärkta skäl jag under denna befattning- 

 ägt till nöje och belöning därför, så varm är äfven min 

 vänskap för dess lärare och medlemmar, så liflig och upp- 

 riktig mitt fulla hjärtas önskan för dess framtida oaf- 

 brutna förkofran och välgång, äfven då jag ej mera 

 därtill kan medvärka och då det ämbete jag beklädt af 

 mig lämnas." Ännu en gång, den sista, „uti denna af- 

 skedets sorgeliga stund", önskade Wachtmeister begagna 

 sig af sina förra rättigheter i det han uppdrog åt pro- 

 kansler att till lärare, tjänstemän och medlemmar af f. d. 

 kongl. Abo akademi frambära uttrycken af hans tacksamhet 

 för åtnjuten kärlek och tillgifvenhet, af hans erkänsla för 

 de mödor de egnat akademin och det hedrande upp- 

 förande de under hans styrelsetid ådagalagt. ^) 



På båda hållen uppfattades skrifvelserna såsom „af- 

 skedsbref". Men de blefvo icke de sista, som växlades 

 mellan den kejserliga akademin och dess siste svenske 

 kansler. På hösten 1810 hemställde prokansler till kon- 

 sistorii bepröfvande, huruvida det icke vore anledning 

 att hos grefven anhålla om hans porträtt „för att bibe- 

 hålla och äfven till kommande släkter bevara minnet af 

 denna vårt lärosätes oförgätlige välgörare och vän". För- 



1) Wachtmeister t. konsist. 29 dec. 1809. K. K. B. — Brefvet 

 tryckt hos W. Lagus, Ur finska högskolans kanslersbok s. 8 — 9. 



Bidrag: t. känned. af Fini. 



