654 



professorernes ynnest, hvarjämte det i retoriskt formade 

 ord uttalade sig om kejsarens önskan att närma sina nya 

 undersåtar till de gamla. „Bland de nästan otaliga teck- 

 nen — skref konsistorium — på ett högsinnadt tänkesätt, 

 dem alla ryssars och finnars nådigste herskare upprepade 

 gånger tillbjuder oss, som nyss till vår förnöjelse blifvit 

 hans, och sålunda öfverlämnar sitt lysande namn åt odöd- 

 ligheten, framstår det för Eder helt visst bekanta utmärkta: 

 H. M:ts faderliga önskningsmål, att de, hvilkas personer 

 hans makt lagt under en enda spira, må i sina hjärtan 

 förenas med kärlekens innerliga band, att en ömsesidig be- 

 röring må uppstå mellan de gamla folk, som skilja sig i 

 seder och tala olika tungomål, och att de nationer må i 

 vänskap växa till ett, som varit olyckliga i fiendskap och 

 täflat med hvarandra i tapperhetsprof, de där fordom åt- 

 skiljt dem." 1) 



Svaret, som gafs på akademins anhållan, utmärktes 

 af beskyddande vänlighet. Professorerne i Moskva gladde 

 sig högeligen åt att det var icke endast kejsarens, utan 

 ock Åbo akademis egen önskan att mellan de två korpo- 

 rationerna skulle råda ett förhållande af ömsesidig vän- 

 skap, och de förklarade det inledda närmandet både he- 

 drande och efterlängtadt. Med akademier såväl som med 

 andra mänskliga samfund var det näml. så beskaffadt, 

 att de frodades genom kärlek och enighet, tillväxte genom 

 ömsesidiga förbindelser och beröringar. En särskild an- 

 ledning till glädje öfver den erbjudna vänskapen låg däri 

 att professorerne vid de båda akademierna, hvilka tidi- 

 gare varit främmande för hvarandra, nu genom försy- 

 nens skickelse blifvit medborgare i samma rike. At de 



1) K. R. Vi3 mars 1812. Brefvet illa afskrifvet i registr. 



Bidrag- t. känned. af l^inl. 



