II. ALLMÄN ÖVERSIKT. 



Skärgårdszoner. I Helsingforstrakten, där skärgården har 

 relativt ringa utsträckning, äro de med kustlinjen parallela 

 skärgårdszonerna: havsbandet, yttre och inre skärgården samt 

 kusten (i inskränkt bemärkelse), icke alldeles iögonenfallande. 

 Havsbandet med dess större salthalt, kala klippor och starka 

 dyning sträcker sig ända fram till Drumsö och Märrholmen, 

 Uttern, de numera genom utfyllning förenade Sand- och Bus- 

 holmarna, Munkholmen, Södra strandvägen, Flisholmen och 

 övriga holmar utanför Havshamnen, och österut går gränsen 

 längs yttre stranden av Sveaborgsöarna och Sandhamn. 



Det yttre skärgårdsområdet omfattar vattnen N om Drumsö 

 till Granö, Fölisön och Råholmen ävensom E om staden Kron- 

 bergsf järden in till Brandö, Södra och Norra hamnen med Kaisa- 

 niemi- och Djurgårdsvikarna. Med dess inre gräns samman- 

 faller någorlunda utbredningen av några halo fila strandväxter: 

 Allium schoznoprasum, Juncus Gerardi, Triglochin maritimum, 

 Glaux och Plantago maritima förekomma på de yttre strän- 

 derna från Sandudden till Brunnsparken, på Högholmen och på 

 Brandö i SE och t. o. m. längre inåt, ungefär till Härtonäsbron. 

 Liknande utbredning ha Phalaris, Puccinellia retroflexa och Ely- 

 mus, vilka dock icke anträffats på Brandö. 



Inom det yttre skärgårdsområdet faller största delen av sta- 

 dens hamnar, och man är här i tillfälle att iakttaga, hurusom 

 den i Nylands yttre skärgård vanliga vegetationen ersatts med 

 en det förorenade vattnets och de förorenade strändernas vege- 

 tation. Yttre skärgårdens förnämsta karaktärsväxt, Fucus 

 vesiculosus, är antecknad blott från Lappudden och Drumsö 



Nat. o. Folk, H. 80, N:o 3. 



