21 



net viker tillbaka, i världshaven genom ebben vid dödtid, i 

 inhaven på grund av en genom utvatten eller vågsugning fram- 

 kallad sänkning under normalvattenståndet». Upptill begrän- 

 sas området av den normala högvattenslinjen (sid. 91). Defi- 

 nitionen innebär en inskränkning med hänsyn till tidigare 

 (Sernanders egen och andra författares) begränsning av lito- 

 ralen i Östersjön, men är ägnad att bidraga till större konfor- 

 mitet i uppfattning och terminologi. Jag har därför här upp- 

 tagit densamma, om än med en viss tvekan med tanke på den 

 förbistring en sådan förändring medför med hänsyn till jäm- 

 förelser med tidigare författares arbeten. Definitionen har i 

 huvudsak omfattats även av Kylin (1918 s. 84 — 85) och Sjö- 

 STEDT, och nedre gränsen för den på detta sätt definierade 

 litoralen sammanfaller därjämte med samma gräns för Bren- 

 ners litoral. Östersjö-litoralen, bestämd på detta sätt, mot- 

 svarar jämväl i det närmaste Kjellmans ursprungliga defini- 

 tion på litoralen vid kuster med tidvatten såsom området mel- 

 lan lägsta ebb och högsta flod. — Rörande förhållandena i 

 Helsingfors bör påpekas, att Enteromorpha-bältet, karakteristiskt 

 för de förorenade partierna av hamnområdet, till större delen 

 ligger inom litoralen sådan den nu uppställts, men nedtill når 

 in i sublitoralen, d. v. s. icke till hela sin vidd vid lågvatten 

 blottlägges. Litoralens nedre gräns går således här genom 

 Enteromorpha-Yegetsbtionen. Detta förhållande bör dock icke, 

 i enlighet med vad ovan sagts, tillmätas avgörande betydelse 

 med hänsyn till den topografiska gränsens dragning. 



Den sublitorala regionen indelas provisoriskt i en nedre del 

 med rödalgvegetation och en övre med tvenne bälten: Fucus- 

 och Cladophora-hältena,. Den supralitorala regionen omfattar 

 svallbältet, stänkbältet och gränsbältet; den är på skyddade 

 ställen i hög grad reducerad. 



En dylik regional fördelning har förf. tidigare (1914, sid. 

 29 — 30) omnämnt från Tvärminne i västra Nyland. Uppdel- 

 ningen var här delvis en annan, närmast genomförd i anslut- 

 ning till Reinke och Sernanders tidigare ståndpunkt: litora- 

 len, nu inskränkt till Calothrix-hältet, omfattade då även 

 Cladophora- och Fucus-bältena, och till sublitoralen hänfördes 

 endast rödalgvegetationen. 



Nat. o. Folk, H. 80, N:o 3. 



