89 



gen på algerna; även på lösa alghopar på bottnen. — Skiljes 

 från Sphaerotilus genom närvaron av talrika S-korn, från 

 Beggiatoa genom att den är vidfäst och orörlig och från ung 

 Crenothrix polyspora, med vilken den lätt sammanblandas, 

 genom att tråden något avsmalnar mot basen och vanligen 

 även mot spetsen, där dessutom vid hunger (om t. ex. kultur- 

 glaset stått någon dag och svavelvätet förflyktigats, så att 

 tråden innehåller blott ett fåtal S-korn) likasom med tillhjälp 

 av reagens de stavformiga konidierna kunna varseblivas. 



10. Lamprocystis roseopersicina (Kütz.) Schröt. Sörnäs 

 strandväg nära klappbryggan på strandstenar st cp (sid. 75); 

 ändan av Brädgårdsgatan i två avstängda bassänger (sid. 77 o. 

 78); Brandö NW strand i vikbotten bland landdrivna alger. 



11. Chromatium bipolare n. f. ad interim. Celler blekröda, 

 smalt elliptiska, 5 — 8.4 \i långa och 3 — 3.6 u tjocka, livligt 

 kringsvärmande, med S-korn tätt hopade i vardera ändan och 

 i övrigt utan dylika. Kort före tvärdelningen, då cellen är 

 utvuxen och hopsnöres i mitten, uppstår ett nytt anhopnings- 

 ställe för S -korn, i det dessa samla sig i ett allt tätare skikt 

 vid delningsstället. Efter fullbordad delning har sålunda var- 

 dera dotterindividen S-korn i båda ändarna. Färgen och S-kor- 

 nens anordning överensstämmer med bilden hos Warming 

 1875, pl. VIII, fig. 6, individen strax vänster om D (= Monas 

 Warmingii Cohn sid. 167 och pl. VI, fig. 11, där dock S-kornen 

 erhållit en alltför grannröd färg), men Helsingfors-f ormen är 

 i förhållande till sin längd betydligt smalare och i övrigt till 

 storleken mindre. Med hänsyn till dimensionerna står Helsing- 

 fors-formen närmast Chr. minus Winogr., som likväl är något 

 mindre och dessutom avviker genom mörkare färg och S-kornens 

 läge i cellens mitt (Winogradsky, pl. IV, fig. 5). Att Helsingfors- 

 formen ej utgör något S-hungerstadium framgår av den starka 

 H 2 S-lukten på fyndplatsen och i provkärlet, varjämte de tal- 

 rikt förefintliga trådarna av Beggiatoa alba voro tätt fyllda av 

 S-korn. Tvärtom torde S-kornens konstant polära anordning 

 med stor sannolikhet böra uppfattas såsom en systematisk 

 karaktär. I detta avseende förtjänar påpekas, att Winogradsky, 

 som länge odlat ett antal Cliromatium-iorvsiev , speciellt framhål- 

 ler såsom för sina former mycket karakteristiskt, att S-kornen 



Nat. o. Folk, H. 80, N:o 3. 



