21 



prosten Emanuel Indrenius i Fredrikshamn. Därjämte 

 visste han berätta, att han någon dag tidigare samman- 

 träffat med generalguvernören, som godkände biskopens 

 önskan om stiftets representerande och för öfrigt lof- 

 vade att i underdånighet anmäla »nationens önskan». 

 Äfven landshöfdingarne G. Fr. Stjernvall i Tavastehus 

 och A. G. Langenskiöld i Heinola voro ifriga att vinna repre- 

 sentanter för de andra stånden. Till sist utbad sig biskopen 

 af sin mer erfarne kollega sådana underrättelser, som voro 

 nödiga för resan. Senare kunde x41op8eus rapportera, 

 att såväl Wallenius som Indrenius lofvat hålla sig res- 

 färdiga. 1 ) 



På biskop Tengströms initiativ torde det ock berott 

 att konsistorium vid kejs. Åbo akademi i skrifvelse af den 

 23 / 5 vände sig till kansler grefve G. M. Armfelt med för- 

 frågan, huruvida akademin borde — såsom år 1808 — låta 

 sig företrädas i den påtänkta »medborgerliga legationen» 

 för att »offentel. få ådagalägga sina monarken tacksamt 

 tillgifna tänkesätt»; som stöd anfördes att också regerings- 

 konseljen var betänkt på att sända särskild representant. 



*) Alopseus till Tengström 3 / g , 1 / 7 ; till F. Steinheil 19 / 7 . Tengstr. 

 saml.; Ad. Neovius, Publikationer ur de Alopseiska pappren s. LXII — 

 LXIV. — Om Wallenii uppträdande i Petersburg vintern 1808—1809 

 yttrade sig den mot finska deputationen i allmänbet mycket kritiske uni- 

 versitetsrepresentanten prof. G. E. Haartman i bref till J. Tengström 

 21 /i 1809 med ett visst beröm. Han var, menade Haartman, en af de 

 klokaste i deputationen och sammanhöll genom sin älskvärdhet den så 

 lätt söndrade relationen mellan deputationens ledamöter (Tengstr. saml.). 

 — Indrenius, som med anledning af förändringarna i Viborgs län afgick 

 från domprosteämbetet, hade i början af året ihågkommits af länets 

 präster med en hedersgåfva såsom uttryck för deras tacksamhet. Åbo 

 allm. tidn. 1814 n:o 13. 

 Nat. o. Folk, H. 75, X:o 1. 



