29 



af Aminoff och Ladau 1 ). Men han trodde sig veta, att 

 planen på Troils upphöjelse till viceordförande var före- 

 byggd, och med mycken säkerhet kunde han säga, att 

 Rehbinders förslag, hvaraf han icke fått del, icke berodde 

 på någon predilektion för»vikarien» utan på bristen på lämp- 

 liga kandidater till v. ordförandeplatsen. — »Det ger sig 

 väl, som repslagaren sade», menade Carl Stjernvall trö- 

 stande om svårigheterna. 2 ) 



Och det gaf sig. Redan innan brödrens svar anländt, 

 hade G. Fr. Stjernvall — såsom af det följande skall 

 framgå — lugnats med afseende å Troils planer, och någon 

 dag därpå mottog han ett bref från Troil, som meddelade 

 ( 18 / 6 ) sin »heders vän och broder kär», att han haft en konfe- 

 rens om deputationen med den till Åbo just återkomne 

 »respektable och älskade» generalguvernören och att 

 grefve Armfelt gifvit det besked, att en representant borde 

 utses för hvarje stånd och län 3 ); landshöfdingarne borde 

 därför nu sköta om adelns och de två lägre ståndens om- 

 bud medan domkapitlen skötte om prästeståndets. En- 



*) Stjernvall nämnde endast initialerna, men vi torde knappt miss- 

 förstått meningen. 



2 ) Till G. Fr. Stjernvall 19 / e - Stjernv. s. Några dagar senare, 

 den 23 / 6 , upprepade C. Stjernvall sin förmodan att det icke förelegat 

 någon intrig mot en borgares afsändande från Helsingfors, hvilket för 

 öfrigt icke hade någon betydelse, då det nog icke skulle värka på kej- 

 sarens opinion. Äfven han ansåg — såsom Eehbinder — att 16 depu- 

 terade kunde vara nog, då enligt hans mening »en hop bönder och prä- 

 ster prêterar mera till epigrammer än till deputations anseende». Hade 

 under förra tider, då Sveriges och Finlands ständer voro tillhopa, 24 

 varit proportion, kunde 16 nu vara nog. Men då Armfelt deciderat sig 

 för 24, var saken åtgjord. 



3 ) Jmfr s. 22. 

 Nat. o. Folk, H. 75, N:o 1. 



