32 



Utan att vilja inskränka valet h varken af ordförande eller 

 deputerade, ansåg generalguvernören sig böra framhålla, 

 att det bäst öfverensstämde med tidigare följd plägsed, 

 om ordföranden utsågs inom adelns första klass, sålunda 

 bland grefvar och baroner. Och anmodades landshöfdin- 

 garne till sist att med första lämna underrättelse om va- 

 lets utgång. x ) — »Mögte man doch einen finden, der ganz 

 die treuen Gesinnungen der Nation würdig dem huld- 

 reichsten Monarchen mit Anstand und Gefühl vortragen 

 könnte», skref Steinheil om den blifvande ordföranden till 

 J. A. Ehrenström; »auf so einen Fall(e), glaube ich, brauch- 

 te man diejenigen, die im Dienste stehen, nicht auszu- 

 schliessen, da uns keine andere Wahl übrig bleibt.» 2 ) 



Då Steinheil ställde denna anmaning till landshöfdin- 

 garne, som visar att deputationens tillsättande ansågs 

 för ett fait accompli, fann han dock försiktigheten bjuda 

 att först inhämta, huru saken uppfattades i Petersburg. 

 Helt naturligt voro de höga ryska myndigheternas före- 

 hafvanden icke okända för Steinheil, men någon officiell 

 underrättelse om besluten hade ännu icke anländt och det 

 kunde således möjligen ifrågasättas, huruvida uppmanin- 

 garna ansågos böra gälla äfven storfurstendömet. Af sådan 

 anledning vände sig Steinheil i skrifvelser af den 8/20 juni 

 såväl till Wjasmitinoff och inrikesministern som till 

 grefve Armfelt för att sondera dessas mening. För de 

 förstnämnde uppgaf han, att Finlands innevånare velat 

 med alla fosterlandets trogna söner dela känslorna af 

 allmän glädje och därför uttryckt sin önskan att genom 

 en deputation till Petersburg framföra sina undersåtliga 



J ) Gen. guv. kansl. akter 1814, b. III, n:o 66. 

 2 ) Till .1. A. Ehrenström, Åbo 7 /i9 juni. Ehr. s. 



Bidrag t. känned. af Fini. 





