53 



ström sin stora förtrytelse i följande ord — »utan kappa på 

 fraserne», såsom han en gång uttryckte sig: »Den arma 

 generalguvernören, som låter ballottera sig af hund och 

 katt. Han har hittat på, nb. säges det, att proponera 

 Sprengtporten till chef för den deputation, som nu ej 

 mer blir utaf. Hur i Herrans namn kan man af tank- 

 löshet el. brist af takt så fördömdt vilja öf verhöl ja en 

 nation af infami; jag för min del är på det högsta för- 

 bittrad häröfver och ämnar icke dölja det för grefve Stein- 

 heil.» 1 ) 



Huru frågan om ordförandebefattningen slutligen 

 af lopp, känna vi icke. Ett senare uttalande af Armfelt 

 kunde uppfattas såsom ett bevis för att Sprengtportens 

 kandidatur var på god väg att lyckas. Men kanhända få 

 vi såsom det troligaste antaga, att valet blef uppskjutet 

 tills händelser inträffade, som gjorde alla bekymmer med 

 hänsyn därtill öfverflödiga. 



Den officiella uppgiften för den finska deputationen 

 var, såsom vi känna, att frambära till kejsaren vid hans 

 hemkomst uttrycken af nationens underdåniga tacksam- 

 het och lyckönskan, eller, såsom Carl Stjernvall privatim 

 uttryckte sig, att frambära rökvärk inför tronen. Men 

 det var icke att undra på, om de personer, som togo be- 

 fattning med deputationen eller blefvo däri invalda, 

 kommo på den tanken att begagna det gynnsamma till- 

 fället till att framföra till kejsaren särskilda önskningsmäl 

 af allmän och enskild art. Så uppgaf det beställsamma 

 ryktet att biskop Tengström hade för afsikt att motarbeta 



a ) Ehr. s.; Tegnér, G. M. Armfelt, III: 446—447. 

 Nat. o. Folk, H. 75, N:o 1. 



