14 



dem tillkom ännu den nationella segerkänslan, den out- 

 sägliga fröjden öfver att i sin återvändande herskare kun- 

 na hälsa fransmännens egentliga besegrare, som samman- 

 hållit de oeniga allierade, som med sina härar gjort slag 

 i saken och höjt Rysslands folk öfver alla andra nationer. 

 Det var icke nog med att man i kyrkorna hembar åt den 

 Högste tacksägelser och rökelseoffer och att hufvudstaden 

 i festskrud mottog sin herskare. En sådan bragd fordrade 

 sin alldeles särskilda belöning, en offentlig hyllning från 

 hela det ryska folkets sida och en tacksamhetsgärd, som 

 äfven för kommande generationer skulle förtälja om kej- 

 sarens bedrifter och hans rikes upphö j else. 



Lifvade af sådana tänkesätt togo medlemmarne af 

 rikets högsta ämbetsvärk, den hel. dirigerande synoden, 

 rikskonseljen och dirigerande senaten vid ett gemensamt 

 sammanträde, som hölls den 25 april g. st. — kort efter 

 det kejsarens och de allierade furstarnes intåg i Paris 

 firats med en högtidlig tacksägelse (d. 15 / 2 7 apr.) 1 ) — till 

 slutligt öfvervägande, på hvad sätt man lämpligast skulle 

 på det triumferande Rysslands vägnar hembära tackoffer 

 åt sin beundrade herskare. Denne hade — såsom det 

 med stolthet framhölls — genom sina stora gärningar för- 

 härligat och upphöjt fäderneslandet öfver alla riken; för- 

 tröstande på sina undersåtars kärlek och tillgifvenhet 

 hade han förkastat freden med en grym fiende, som in- 

 trängt inom hans gränser, befäst Rysslands säkerhet 

 och återupprättat nästgränsande staters s jälf ständighet 

 äfvensom fullkomligt underkufvat Europas fruktans- 

 värde förtryckare, som skakat riken och trott sig kunna 



l ) Abo allm. tidning 1814 n:o 108. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



