bästa och att man inom dessa kretsar med det lojalaste 

 deltagande följde först Rysslands försvar mot fransmän- 

 nen och därefter de allierade folkens strider för världs- 

 eröf rarens fullständiga undertryckande. För att nu icke tala 

 om Armfelt, som lifligt tillstyrkt affallet från den öfver- 

 mäktige bundsförvandten och i striden för det legitima 

 franska konungadömets återupprättande såg ett af sitt 

 lifs käraste önskningsmål uppfyldt 1 ), täflade de högre 

 ämbetsmän, hvilkas korrespondens är oss känd, om att 

 inför hvarandra uttala sina innerligaste välönskningar 

 för kejsaren och hans storartade företag. Kejsar Alexan- 

 der var den störste, den ädelmodigaste fursten på jordens 

 rund, sitt folks frälsare och Europas befriare; hans mot- 

 ståndare, hvars hjältegloria strålade i Sverige ännu efter 

 detta rikes anslutning till koalitionen mot Frankrike, var 

 världsförtryckaren, världstyrannen, usurpatorn, vilddju- 

 ret, som hotade att uppsluka hela Europa och därför var 

 »bon à pendre». Fransmännens inryckande i Ryssland 

 var ett attentat mot folkfriheten, ryssarnes försvar en 

 ädel, uppoffrande strid för hus och härd; de allierade ar- 

 méernas infall i Frankrike däremot en det godas seger öfver 

 det onda o. s. v. På sitt bombastiska sätt gaf den ridderligt- 

 patetiske beundraren af Alexander I, frih. J. Fr. Aminoff 

 i bref till sina närmaste uttryck åt denna sinnesstämning. 

 »Gud den högste kröne utgången för hela mänsklighetens 

 väl», skref han till sin fru våren 1812, kort före krigets 

 början, och mot slutet af året, då fransmännen befunno 

 sig på flykt, utropade han jublande: »Hoppet lefver om 



!) Om Armfelts tänkesätt Tegnér, G. M. Armfelt III kap. 8, Hart- 

 man, De tre gustavianerna s. 249 följ. och mitt arbete Abo akademi 

 och dess män I: 498 följ. (Bidr. t. känned. af Fini. Nat. o. Folk, b. 69). 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 1. 



