livilka funno »tonen» i allmänhet god, medgåfvo, att ställ- 

 ningen kunde genom ogynnsamma händelser blifva kri- 

 tisk, hvarför det enligt deras tanke vore oförsiktigt att 

 lämna Finland utan allt försvar. 1 ) Och biskop Jakob 

 Tengström, som med vaken blick följde tidsopinionens 

 utveckling, yttrade sig i sin enskilda korrespondens om 

 »det absurda politiska nitet och kannstöperiet att än göra 

 om hela systemet och önska ett nytt krig med Sverige», 

 hvaraf enligt hans mening »idel ömsesides olyckor och 

 förluster» blefve en följd. Ehuru själf tillfredsställd med 

 det nya systemet, om hvars etablerande han varit med, 

 ansåg dock Tengström att man måste förlåta ett nyligen 

 underkufvadt folk, att det ännu icke frigjorts från »de 

 gamla politiska grillerna», som med tiden nog skulle upp- 

 höra. »Efter några år — trodde biskopen — hafva de väl 

 förflugit och det nya uppväxande släktet skall ofelbart 

 bättre känna förmånerna af sin ställning äfvensom sin 

 plikt mot regent och fosterland 2 ).» 



Huru allmänt »det politiska nitet» var och i hvilka sam- 

 hällsklasser de »gamla politiska grillerna» främst fortlefde, 

 är icke möjligt att närmare utgrunda. Men h vad vi med 

 tämlig visshet kunna hålla för, är att inom ämbetsvärl- 

 den och särskildt inom dess öfversta sferer »tonen» var den 



*) J. Fr. Aminoff t. G. M. Armfelt juli 1812 (konc. i Eilax b.), till 

 R. H. Eehbinder 7 / 7 1812 (Eehbinders saml.), C. Mannerheim t. J. Fr. 

 Aminoff 13 / 4 , 2S / 4 , 10 / 6 1812 (Eil. s.), till J. A. Ehrenström b l 1 1813 

 (Ehrenströruska afskr. saml.). Statsarkivet. 



2 ) Tengström t. J. Fr. Aminoff I2 / 6 1812 (Eil. s.), t. C. J. WalJeen 

 7 3 1813 (Stjernvall-Walleens saml.). — I samma anda yttrade sig Manner- 

 heim till Ehrenström 5 /, 1813: »Finnarne behöfva tid att sansa sig, och att 

 de värkeligen högakta och älska sin gode kejsare, därom är jag helt och 

 hållet öfvertygad.» Ehrenstr. s. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



