svenska politiken de nationella traditionerna snart nog 

 undertrycktes af en främmande åskådning och huru- 

 som en allians med Ryssland bragtes till stånd, som 

 yttermera befäste skilsmässan mellan de förra broder- 

 ianden, som för årtionden aflägsnade Finland från den 

 svenska politikens synkrets, medan borta vid västra 

 horisonten ett annat, om också just icke nytt mål be- 

 gynte att hägra, ett byte för eröfringslystnaden och 

 ett offer åt revanschbegäret. 



Att man äfven i Finland i en del kretsar gjorde sig 

 förhoppningar om en omdaning af de politiska förhållan- 

 dena och särskildt räknade på Sveriges anslutning till 

 Kysslands motståndare, tyckes framgå af vissa uttalanden 

 från denna tid. Väl torde det icke varit så farligt som sa- 

 ken framställdes af den temper amentfulle, för allsköns 

 rykten mottaglige G. M. Armfelt, hvilken särskildt fann 

 andan dålig i landets hufvudstad och antog att man där 

 endast trånade efter en återgång till den förra politiska 

 stälhiingen 1 ). Och säkerligen böra vi med stor reservation 

 upptaga den för revanschpolitiken — till en början — 

 mycket intresserade general A. F. Skjöldebrands påstående 

 att hela landets vapenföra män skulle rest sig och förenat 

 sig med svenskarne, om desse kommit öfver 2 ). Men äfven 

 personer som frih. C. Mannerheim och J. Fr. Aminoff, 



1 ) Armfelt t. J. Fr. Aminoff 20 / n 1811, 7 / 19 maj 1812, Eil. saml. — 

 Enligt uppgift af Sam. Clason i Sveriges historia 1809—1859 s. 152 skulle 

 upprepade budskap frän Finland vetat berätta, att den stora massan 

 af folket med seg tillgifvenhet hängde kvar vid sitt gamla fosterland 

 och hoppades på befrielse från det iyska väldet. 



2 ) A. F. Skjöldebrands memoarer, utg. af H. Schuck V: 3. Samma 

 förmodan uttalas i B. v. Schinkels Minnen ur Sveriges nyare historia 

 VI: 120. 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 1. 



