annat än förödelser och förluster, än större än de nyss 

 öfverståndna. I handling, om också icke alltid i tänke- 

 sätt, fogade sig höga som låga efter den regel, som några 

 år efter kriget uttalades af den klokt beräknande, i 

 tidshändelserna djupt engagerade Åbo-biskopen Jakob 

 Tengström. »Då länders och folkslags öden — skref denne 

 år 1811 till frih. J. Fr. Aminoff på Rilax — hvälfvas af 

 en högre hand, tillhör det hvarje klok och beskedlig 

 människa att foga sig efter Försynens skickelse och att 

 alltid och i alla skiften sluta sig till en god regent, till 

 ett älskadt fosterland, för att därigenom säkrast och 

 lättast främja närvarande och tillkommande tiders väl 

 och söka läka de sår, som våldsamma politiska kata- 

 strofer alltid medföra.» 1 ) 



En pröfvotid för den undersåtliga troheten och un- 

 derkastelsen under Försynens skickelse inträdde, då år 

 1812 den stora kraftmätningen begynte mellan de 

 tvenne potentater, hvilkas tidigare slutna förbund just 

 ledt till den politiska omhvälf ningen i Norden. Huru 

 skulle den nya jättestriden ändas? Skulle dess svall- 

 vågor vältras upp mot de nordiska länderna och skulle 

 Finland komma att som ett krigsbyte slungas af världs- 

 herskaren åt dess förra öfverhet? Eller skulle kriget 

 lokaliseras till Ryssland och världseröfraren där möta 

 gränsen för sin krigiska storhet? 



Vi känna, hurusom man i Sverige till en början 

 ställde stora förhoppningar på denna strid, hvaraf 

 man förväntade sig revansch på muskoviten och Fin- 

 lands återvinnande. Men vi veta ock, huruledes inom den 



x ) J. Tengström till J. Fr. Aminoff 12 / 4 1811. Rilax saml. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



