77 



För G. Fr. Stjernvall, som i sin »tunna» i den aflägsna 

 småstaden med oro tänkte på händelsernas vidare utveck- 

 ling efter kejsarens återkomst till sin hufvudstad, var allt 

 detta glädjebudskap. Den 2 / 8 meddelade han brödren, 

 att Armfelt skulle hos kejsaren anhållit om att grefve 

 Steinheil måtte kallas till Petersburg för att där redogöra 

 för finska ärendena. »Detta var — tyckte han — oände- 

 ligen klokt och välgörande af Arm [felt], ty blir Am[inoff] 

 i têten för affairerne, så vet jag ej, huru någonting skall 

 kunna reda sig och slutas utan en total förbistring med 

 allt, som måste passera genom hans händer.» Likaså gladde 

 han sig åt att brödren mottagit kallelse till Petersburg; 

 han hoppades att »med de allmänna affairernas närvarande 

 så fördelaktiga vändning» brödrens skrala privata affärer 

 skulle ljusna och att resan skulle leda till »någon placering 

 — annorstädes». Men mest fröjdade han sig åt nyheten 

 att Armfelt, alla olycksprofetior till trots, fortfarande 

 åtnjöt kejsarens stora nåd och förtroende. Han kände 

 sig »helt och hållet edifierad af den lyckliga vändning 

 sakerna tagit, dock under förmodan eller rättare den in- 

 nerliga önskan att gr[efven] med all klokhet och modera- 

 tion begagnade kejsarens nåd, så att denne dyrbara Guds 

 gåfva icke snart åter må gå förlorad för våra allmänna 

 affairer och för honom själf.» Äfven hoppades han att 

 Steinheil och Armfelt skulle alltid förstå hvarandra och 

 hafva det allmänna bästa för ögonen liksom dittills. 1 ) 

 Och slutligen måste det bereda honom stor enskild till- 



felts stora respekt och tillgifvenhet. »Det är s — s braf karlar de där 

 bägge bröderne och förträffl. ämbetsmän», skref Armfelt om dem en 

 gång (V„ 1813) till Ehrenström. Ehr. s. 



!) Till C. Stjernvall 2 / 8 , 9 / 8 . Stjernv. s. 

 Nat. o. Folk, H. 75, N:o 1. 



