82 



Till en särskild hyllning åt kejsaren, en hyllning som 

 ansågs stå utanför de i det föregående nämnda förbuden, 

 kom det vidare på hösten s. å., då kejserliga akademin i 

 Åbo efter föregående tillstånd af kansler, grefve Armfelt, 

 med en tre dagars fest, den 3 — 5 oktober, firade sin välgöra- 

 res bragder. Hvarje dag hölls till monarkens ära en hög- 

 tidlig och vidlyftig oration, första dagen på svenska af 

 prof. J. Fr. Wallenius, andra dagen på latin af prof. F. W. 

 Pipping och tredje dagen på ryska af stud. E. G. Ehrström; 

 på kvällarna strålade det nya akademihuset af ljus. 

 Främsta uppmärksamheten ådrog sig det första talet, 

 däri vältalighetsprofessorn läste lagen öfver revolutionen 

 och dess universalarfvinge, den korsikanske världsdespoten, 

 hvilken förliknades vid Catilina, Nero, Attila och — Crom- 

 well, medan kejsar Alexander framställdes såsom ett ut- 

 valdt redskap i allmaktens hand till fäderneslandets 

 räddning samt Europas och mänsklighetens befrielse. 

 Erinrande om kejsarens af slag på den honom erbjudna 

 äretiteln och minnesstoden, yttrade talaren till slut: »Du 

 har försakat stöder — inom tio år försakade Du 2:ne — ; 

 men resta äro de Dig, ovanskligare än bronzens, i Dina 

 undersåtares och i alla Europas folks hjärtan, och på dem 

 skrifver, hvad henne ej tillåtits att offentligen och för 

 allas ögon teckna, deras beundransfulla tillgifvenhet Dina 

 titlar af den anspråkslöse — den milde — den gode — 

 landsfadren — människovännen — hjälten — fredsstif- 

 taren — och tidehvarfvets räddare.» 1 ) 



*) Konsist. protok. 3— 5 / 10 1814; Åbo allrn. tidn. s. å. n:o 119; Ora- 

 tionea panegyricas trilingves, tr. 1815. 



