5 



slätmåleriet. Som porträttör fyllde han säkert en uppgift 

 och förskaffade sig mångens erkännande, flitigt anlitad 

 som han var. 



Han efterlämnade därför ett tomrum, som under 

 flere decennier förblef kännbart. Af målare på orten 

 funnos endast yrkesarbetare och icke ens universitetets 

 senare ritmästare, Gabriel Nordberg och Karl Ludvig 

 Schultz, voro konstnärer. Om den sistnämnda heter det 

 uttryckligen, att han hufvudsakligen anlitades som gra- 

 vör vid akademiens kopparpräss (11). 



Porthan säger i ett bref tjU Calonius 1797, att »den 

 stackars Schultz, så godt han kunnat, biträdt de studerande 

 med att rita och gravera» och fortsätter, »lycka är dock, 

 att man kunde hindra, det han ej hos kanslern blef anmäld 

 till fullmakts erhållande» (12). Sin glädje i sistnämnda af- 

 seende uttalar Porthan, emedan han önskade och hoppa- 

 des få till Åbo en man med större konstnärlig färdighet. 

 Vi veta äfven, att medan Schultz var verksam i Åbo, 

 stadens ungdom för undervisning i teckning föredrogo 

 en kapten vid artillerikåren, Samuel Ervast (13). Om denne 

 saknas alla öfriga uppgifter likasom hvarje minne af 

 hans penna eller pensel. 



Af Porthans citerade uttalande kan man sluta till att 

 den bildade och litterära publiken verkligen kände afsak- 

 naden af en konstnär som en brist. Porthan skrifver i 

 samma bref om en påtänkt ny ritmästare från Sverige, 

 Johan Erik Hedberg; »den ritmästare Bror omtalar, ön- 

 skade jag visserligen att vi finge hit; ty en sådan man 

 behöfves här långt mera än fäktmästaren». Att han härvid 

 ej allenast tänkte på en teckningslärare för den akade- 

 miska ungdomen, utan afsåg en duglig konstmålare, framgår 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



