Under sin studietid vid universitetet i Åbo hade Gab- 

 riel Lauraeus turen att blifva upptagen i biskop Gezelius 

 den yngres hus såsom handsekreterare och emottog säkert 

 under det nära umgänget med biskopen bestående intryck 

 af demie fint bildade och framstående man. Utnämnd 

 på Gezelius' förord till bataljonspredikant vid Björneborgs 

 infanteriregemente fick han under Karl XII: s fälttåg dela 

 krigarnas mödor och faror. Han verkade inom sin trupp 

 som själasörjare, och hvad märkligare är, denna präst- 

 man deltog äfven på ett framträdande sätt i truppens 

 ledning. När 12,000 ryssar belägrade Seelburg, som hade 

 en garnison af endast 300 finnar, bidrog Lauraeus med 

 tapperhet och stor sinnesnärvaro till fästningens försvar, 

 till dess undsättning anlände. Vapenlös deltog han i 

 flere viktiga slag såsom vid Liesna, Pultava och Dnjepr. 

 Vid Gemauerthof erhöll han 5 svåra sår, men fortfor, 

 ehuru oförbunden, under 17 timmar att hjälpa sårade. 

 Under svenskarnas återtåg öfver Dnjepr undgick han 

 med knapp nöd att falla i fiendens händer och förlorade 

 all sin egendom förutom en finsk psalmbok. Slutligen 

 blef han tillfångatagen af ryssarna vid Czarnowitz i Polen 

 och fördes till Moskva, där han låg sjuk och i stor brist 

 flere månader. Några år senare sändes han till Tobolsk 

 i Sibirien till de öfriga svenska och finska krigsfångarna. 

 Här kunde han lätta sina medbröders svåra ställning, 

 sedan han först lyckats vinna guvernörens, furst Gaga- 

 rins gunst. Skicklighet i tekniska yrken förskaffade honom 

 inånga uppdrag af Gagarin, som berömde honom för hans 

 ärlighet och konstfärdighet. Han användes som svarfvare, 

 finsmed och urmakare och utförde guld- och silfverarbete. 

 Bland annat förgyllde han guvernörens silfverservis och 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



