12 



åldern hade blifvit vigd till sitt kall, fortsatte att studera 

 vid universitetet, inom filosofiska fakulteten, samtidigt 

 som han hjälpte fadern i dennes tjänstegöromål. 



Han studerade i främsta rummet historia under pro- 

 fessor Bilmarks ledning att döma af, att han ett ar 

 senare eller i maj 1778 utgaf till offentlig granskning 

 under Bilmarks presidium en gradualafhandling om Åbo 

 domkyrkas grafmonument — »De sacellis sepulcralibus 

 in Templo Cathedrali Aboensi obviis», som det lilla häftets 

 titel lyder. Samma år promoverades han till magister. 

 Länge behöfde han ej heller vänta på vidare befordran. 

 Vi få antaga att han under studieåren hade tilldragit 

 sig sina förmäns uppmärksamhet, och familjen var sedan 

 gammalt känd i präst- och universitetskretsar. Mången 

 ung prästman måste under åratal flacka omkring från 

 ort till ort som hjälppräst, innan han lyckades erhålla 

 någon ordinarie befattning. Lauraeus hade genast efter 

 sin första examen blifvit af domkapitlet utnämnd till 

 faderns biträde och kunde stanna i Åbo. 1780 sökte och 

 fick han en liknande tjänst som flere af hans förfäder 

 hade innehaft och blef e. o. eskvadronspredikant vid 

 lifdragonerna i Åbo. Från följande år var han tillika t. f. 

 kapellan i stadens finska församling, och 1783 erhöll han 

 utnämning som ordinarie regementspastor vid lifdrago- 

 nerna. 



Året förut, den 29 september, hade den 24-årige 

 militärprästen ingått äktenskap med en jämnårig köp- 

 mansdotter Ulrika Lovisa Simolin. Det unga paret redde 

 sitt bo i syssloman Lauraeus' gård vid Biskopsgatan och 

 redan tre månader senare såg deras förstfödde, sonen 

 Alexander, dagens ljus den 4 januari 1783. 



Bidrag t. känned. af Fini. 



