21 



gar på kopior och afsättning för egna arbeten, utan hvilka 

 den ännu okände konstadepten icke hade kunnat slå sig 

 fram. Vänskapsförhållandet och förbindelserna mellan 

 von Gerdten och Lauréus f örblefvo äfven bestående ge- 

 nom lifyet. 



Bland ungdomar, som på denna tid idkade studier i 

 akademiens lärosalar, fann Lauréus flere jämnåriga kam- 

 rater och med några knötos redan tidigt intima vänskaps- 

 band, såsom med Gustaf Vilhelm Sandberg, Gustaf Erik 

 Hasselgren och K. F. v. Bredas tvänne söner, John och 

 Adolf. Genom dem kom han in i konstnärskretsar, och 

 bland sina vänner räknade han snart äfven skulptörerna 

 Fogelberg och Byström. 



Det var hufvudsakligen medlemmarna af denna vän- 

 krets, som i början af förra seklet i Sverige representerade 

 »den lof vande ungdomen» och hvilka redan som akademi- 

 elever började tilldraga sig uppmärksamhet. Tillsammans 

 täflade de om läroinrättningens medaljer och belöningar 

 samt eröfrade dem i. tur och ordning (24). Ungefär ett de- 

 cennium senare träffa vi åter flere af dem som statens 

 stipendiater, i glada kotterier utgörande grundstommen 

 till de svenska konstnärskolonierna i Paris och Rom. 



En obestridd och dominerande ställning i konstlifvet 

 intog K. F. v. Breda (25). Han var erkänd och ärad som 

 landets främsta porträttmålare och ägde enligt samtida 

 vittnesbörd en af de bästa privata målerisamlingarna i 

 Stockholm. Hans hem var en gästfri samlingsplats, där 

 om lördagsaftnarna de förnämsta af stadens intelligens 

 möttes. Den gamla Bredas vänliga umgängessätt gentemot 

 ungdomen var något för sin tid enastående, liksom att 

 han lämnade den tillträde till sin dyrbara konstsamling. 



Nat. o. Folk, H. 75, N:o 2. 



