33 



klassiska stilen. Anmärkningsvärd är däremot den själf- 

 ständighet han visade genom att ej en enda gång efter 

 1805 på utställningar exponera dylika ämnen. Och dock 

 känna vi af Lauréus' ungdomsverk trenne hithörande taf lor. 

 I öf verensstämmelse med tidens anda har han valt till 

 motiv för en tämligen stor tafla (bokhandlar J. K. 

 Lindstedt, Helsingfors) en af de mest tragiskt högstämda 

 scenerna i Sophokles' Oidipus i Kolonos, då Polyneikes 

 anropat sin fader om förlåtelse och bistånd, men fadern 

 hård och fast i medvetandet om sitt förutbestämda öde 

 och sin snara död, afvisar honom och upprepar sin tidi- 

 gare öfver honom och hans broder utslungade förbannelse. 

 På en sten i Kolonos lund sitter den blinde gubben. Vid 

 hans vänstra sida knäböjer Polyneikes. Med anletet lyft 

 mot skyn och med utsträckta armar uttalar Oidipus sin 

 förbannelse. På gubbens högra sida se vi en ung kvinnlig 

 gestalt, Antigone, som i förtviflan och med lyfta händer 

 trycker sig mot faderns bröst. - — Den unga konstnärens 

 försök att fånga den höga stämningen i det antika dramat 

 har icke lyckats. För Lauréus låg nog icke det patetiska. 

 Försöket att anbringa figurerna i en klassisk pyramidal- 

 komposition, likasom sträfvan efter »ren stil» i form och 

 teckning, har gjort dem styfva och tafatta. Påtaglig är 

 ansträngningen att tillämpa de inlärda skönhetsreglerna, 

 hvilka Lauréus ej kunde smälta och hans hand hade 

 svårt att följa. Antika dräkter och en ytlig antikisering 

 i Oidipus' och Polyneikes' anletsdrag är det magra resul- 

 tatet af hans mödor, och Antigone faller alldeles ur sche- 

 mat. Den sentida betraktaren kan knappast med fullt 

 allvarlig min se de upprörda uttrycken för ödestragiken i 

 situationen och hjältarnas skepnader. 



Nat. o. Folk, H. 75, X:o 2. 



